Ellie Darkins

Múlt, jelen, jövő

Fiona Harper

Az elveszett levél

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Ellie Darkins, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2022

A ROMANA 743. eredeti címe: Falling Again for Her Island Fling

(Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Várnai Péter

© Harlequin Books S. A., 2010 – Vinton Kiadó Kft., 2022

A Romana 744. eredeti címe: The Bridesmaid’s Secret

(Harlequin Mills & Boon Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2012)

Magyarra fordította: Scheer Emília

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA 743-744. számában, 2022

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-505-3

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2022

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Ellie Darkins

Múlt, jelen, jövő

1. FEJEZET

Meena a hátán feküdt a meleg homokon, és hálás volt az árnyékért, amelyet a kókuszpálmák adtak neki ezen a korai reggelen. Tudta, hogy délre már túl nagy lesz a hőség. Ezért ki akarta használni a Le Bijou-n töltött időt, mielőtt visszamegy a legnagyobb szigetre, St. Antoine-ra. Még mindig csodának tartotta, hogy egyedül heverészik itt a strandon, miután már azt hitte, soha többé nem teheti.

Mélyeket lélegzett, és ellazult. Az is csodával ért fel, hogy a teste engedelmeskedik az akaratának, miután éveket töltött mindenféle terápiával. A balesete után szinte emberfeletti erőfeszítésébe került, hogy újra tudjon járni, és kivehesse a részét az életből.

Egy kívülálló soha nem találná ki, mi történt vele. A fején a göndör, sötét haj elrejti a sebhelyeket, a hasán pedig az öltözéke. Ő azonban érezte őket, sokszor eszébe jutottak, különösen akkor, amikor hiába próbálta az emlékezetébe idézni a balesete előtti hónapokat. Azt is tudta, hogy a szigeten lopva mustrálják az emberek, és pusmognak róla. „Nézd, ott van az a fiatal nő, akit elütött egy autó, és megbolondult.”

Meena csukott szemhéja mögött hirtelen sötétebb lett. Kelletlenül felnézett, aztán gyorsan felült, mert meglátta, hogy egy férfi vetett rá árnyékot, és még most is előtte áll. A vonásait nem tudta kivenni, mert elvakította a nap. Izgatottan kalapáló szívvel felállt, és körbenézett, hogy kit hívhat segítségül szükség esetén.

– Meena? – szólalt meg végre az idegen.

– Ismerjük egymást? – kérdezte a lány angolul, mert felismerte a férfi ausztrál akcentusát.

Az Indiai-óceánban fekvő szigetország, St. Antoine legtöbb lakosához hasonlóan a hivatalos angol mellett franciául és természetesen az őslakosok által egymás között használt kreol nyelven is beszélt. Az egyetem alatt egy évet Ausztráliában töltött, ezért ez a nyelv mindig mély szomorúságot ébresztett benne.

Hunyorogva, fürkészőn a férfira nézett. Ismerősnek tűnt neki, ám hiába kutatott az emlékezetében, semmit sem talált.

– Sajnálom, de nem tudom, ki maga. Fejsérülést szenvedtem, és elvesztettem az emlékeim egy részét – mondta.

Egyszeriben rádöbbent, hogy már nem jön zavarba, ha nem ismer meg valakit. Ez amúgy is ritkán fordult elő, mert azoknak a többsége, akikre emlékeznie kellett volna, vagy tudtak a balesetéről, vagy nem találkozott velük újra, mert csak nyaralni jöttek a szigetre. Ő majdnem egész életében St. Antoine-on élt. A sziget időközben kedvelt üdülőhely lett, és Meenának már hónapok óta senkinek sem kellett bevallania, hogy nem emlékszik rá.

A férfi kezet nyújtott neki, és nyugtalanul nézett rá. Valószínűleg attól tart, hogy rohamot fogok kapni.

Meena megfogadta az orvosai tanácsát, és öt évet várt az első búvárkodással. Jegelte a munkáját, sőt szinte az egész életét, amíg újra vízbe nem mehetett. Szerencsére egyszer sem kapott rohamot, és letette az alkalmassági vizsgát, hogy újra merülhessen, és a környezetvédelemnek szentelhesse magát.

– Guy Williams – mutatkozott be a férfi. – Én vagyok…

– Az építési vállalat tulajdonosa.

Az e-mailben az állt, hogy csak másnap érkezik.

– Elvesztette az emlékezetét?

Meena a szemét forgatta, mert a férfi még mindig nagyon furcsán nézett rá.

– Igen. Emlékeznem kellene magára?

Guy megrázta a fejét. Az arckifejezéséből ítélve nem hitt Meenának.

– Gondolom, a lehetséges környezeti hatások felmérésére kíváncsi. Csak holnapra vártam magát, de éppen hozzá akartam látni a munkához.

Meena keresni kezdte a csíptetős mappáját. Általában nem hozta zavarba egy vonzó arc, még egy ilyen szép sem. A napbarnított férfi homloka magas, az orra egyenes, az ajka telt volt. A teste sem tűnt rossznak, már amennyire Meena ki tudta venni. Guy Williams kék vászonöltönyt és fehér inget viselt, a legfelső gombot nyitva hagyta. Meena önkéntelenül is a nyakára nézett, és egyszeriben szerette volna megérinteni ott, ahol az ér lüktetett.

Nem értette, hogyan támadhatott ilyen gondolata. Megcsóválta a fejét, és gyorsan hátrált egy lépést. Nem akar férfit az életében. Már rég bebizonyosodott, hogy a férfiak és a szex dolgában nem bízhat az ítélőképességében. Jobb, ha megtagadja magától, így nem követheti el újra ugyanazt a hibát.

– Jól van? – kérdezte Guy.

– Igen, köszönöm. – Meena a szeme sarkából meglátta az írólapját, és kecses mozdulattal felállt. Ma már senki sem gondolná róla, hogy annak idején csak több hónap fizioterápia után tudta megtenni az első lépést. – Biztos, hogy nem találkoztunk már?

Nem igazság, hogy ha találkozik egy férfival, mindig azt kell találgatnia, ő-e az, akitől valamikor gyereket várt!

Guy Williams értetlenkedő tekintete arról árulkodott, hogy nem ő az.

– Biztos vagyok benne – válaszolta a férfi udvariasan, de határozottan.

Megint törölhetek valakit a listámról, gondolta Meena. Nagy bosszúságára már hét éve játssza ezt a játékot. Miután felébredt a kómából, az orvosok kíméletesen közölték vele, hogy nemcsak az emlékezetét vesztette el, hanem a magzatát is. Azt sem tudta, hogy a baleset előtt egyáltalán tudott-e a terhességéről. St. Antoine lakosságának a házasság előtti szexről vallott konzervatív nézetei miatt a nem tervezett terhesség amúgy is inkább aggodalomra adott volna okot, nem pedig örömre.

Ezért tűnt el vajon a partnere? Félt, hogy házasságra kényszeríthetik egy nővel, akit nem szeret?

Pedig Meena szülei nem voltak konzervatívok. A félig francia, félig mauritiusi édesanyja és hindu édesapja akkor házasodott össze, amikor az ilyen vegyes házasságok még szokatlanabbak voltak, mint ma. Meena is szakított a hagyományokkal, amikor a felépülése után elköltözött otthonról.

A családja soha nem említette neki, hogy lett volna barátja, ezért azt kellett feltételeznie, hogy titkokban tartotta a kapcsolatát. Azt viszont nem értette, miért nem mutatott be a szüleinek egy olyan férfit, akivel komoly volt köztük a dolog.

Sokszor töprengett ezen. Leginkább az viselte meg, hogy nem tudta, ki volt a gyermeke apja. Vajon hol volt, amikor ő egy kocsi alatt feküdt, és elveszítette az emlékezetét és a gyermeket, akit várt?

Guy elnézett a tengerparton ahhoz a bozótos részhez, amelyre szállodaegyüttest akart építeni. Mármint ha a szakvélemény támogató lesz, és a hatóságok megadják az építési engedélyt.

Hacsak nem találok valamit, amivel leállíttathatom a projektet, gondolta épp Meena, és mélyeket lélegzett. Találnia kell valamit, mert ezen a kis szigeten van valami, amiről ő soha nem mondana le!

Hét éven át szinte a személyes titka volt. A hosszú és nehéz gyógyulása alatt több időt töltött itt, ezen a félreeső strandon, mint bárhol máshol. Csak itt lelt belső békére, itt tudott tiszta fejjel gondolkodni, és csak itt nem volt szomorú. Miután értesült a tervezett építkezésről, elérte, hogy bekerüljön a szakvéleményt készítő csapatba. Ha van valami, ami a szállodaegyüttes megépítése ellen szól, ő megtalálja!

Meena Bappoo…

Csukott szemmel fekszik a strandon, ugyanúgy, mint annak idején. Mintha az utolsó találkozásuk óta nem évek, hanem csak percek teltek volna el.

Guy majdnem sarkon fordult, amikor a lány pólóján meglátta a környezetvédelmi cég emblémáját, és ebből felismerte, hogy egyike lehet azoknak a tengerbiológusoknak, akikkel találkoznia kell. Meena neve Guy projektmenedzserének levelében nem volt benne, csak a foglalkozása, valamint a találkozó ideje és helye. A dátumot viszont rosszul adhatta meg a projektmenedzser, amint az Meena szavaiból kiderült.

Az emlékezetvesztése történetét Guy nem hitte el, de tehetetlen volt. A lány teljesen kifejezéstelenül nézett rá, és biztosan nem lenne ilyen közömbös, ha csak egy percre is emlékezne azokból a hónapokból, amelyeket együtt töltöttek. Ő viszont mindenre jól emlékezett. Arra is, hogy Meena tökéletesen beszél franciául, angolul pedig amerikai kiejtéssel, de mindkettőn érződik a kreol akcentus. Emlékszik az illatára, arra, ahogyan az első szeretkezésük közben ránézett, és hogy nagyon várta a lányt, miután visszatért Ausztráliába, de ő nem látogatta meg.

Lehet, hogy a balesete miatt? – találgatta most Guy. Az válasz lenne a kérdésekre, amelyek azóta is foglalkoztatták. Az eltelt évek alatt sokszor gondolt Meenára. Kettejükre. A nappalokra és éjszakákra, amelyeket ezen a tengerparton töltöttek. Arra az évekkel későbbi éjszakára is gondolt, amelyen elhatározta, hogy megveszi a lakatlan kis Le Bijou szigetet, és szállodakomplexumot épít rá. Eszébe jutott, mennyire szenvedett, amikor egyedül volt, és Meena után vágyódva azt találgatta, mi siklott félre. Felidéződött benne, hogyan próbálta elfojtani a fájdalmát, és hogy a kísérletnek végzetes következményei lettek.

Most azért jött ide, hogy túltegye magát a múlton, mélyen eltemesse, és utána a jövőre tudjon koncentrálni. Azután összetalálkozott Meenával, és azonnal rádöbbent, hogy hibát követett el. A lány emlékezetkiesése azonban a hasznára válhat. Meena nem tudja, mi volt köztük, és ő nem is fogja elmondani neki. Nem kell tudnia, mit jelentettek egymásnak, mert Guy nem tudná elviselni, ha felszakadnának a régi sebek.

Ami volt, véget ért. Már rég. Ezért meghagyja Meenát abban a hitben, hogy nem ismeri őt.

Jobb neki, ha hazudok, mondta magának Guy. Neki együtt kell élnie a veszteségével, de Meenát meg akarta kímélni ettől. Tudta, hogy ő már soha nem lehet újra az az ember, aki annak idején volt. Hiába vannak megint itt Le Bijou szigetén, soha nem lehetnek azok, akik egykor voltak. Meenának jobb nélküle.

A lány soha nem engedte meg neki, hogy részt vegyen az életében itt, a szigeten. Ő belement, mert egyszerűen csak együtt akart lenni vele, és eleinte szórakoztatónak találta a titkolózást. Később azonban megértette, hogy Meena szándékosan különítette el a kapcsolatukat az élete többi részétől.

– Holnap elkészítem a részletes elemzést a környezeti hatásokról – mondta végül Meena. – Az elsődleges értékelést már meg kellett kapnia. A teljes vizsgálat eredményéről majd tájékoztatom.

– Az jó lesz. Minél előbb szükségem van az engedélyre, hogy betarthassam az ütemtervemet – válaszolta Guy.

Aztán elutazik, amilyen hamar csak lehet… Ha a projektmenedzsere jetskizés közben nem törte volna el a lábát, neki nem is kellett volna találkoznia Meenával. Csak néhány napot töltött volna a szigeten, minden egyebet a szakértői csapatára bízott volna. Így viszont egy ideig neki kell mindent irányítania, és ez azt jelenti, hogy Meena jelenlétével is meg kell birkóznia.

– Ne higgye, hogy kapkodni fogok! – mondta most a lány, megerősítve Guy félelmét. – A szigetnek ezen a felén veszélyeztetett korallzátonyok vannak. Gondoskodnom kell róla, hogy a maga projektje ne legyen káros a környezetre, és semmilyen kompromisszumba nem megyek bele. Ha építkezni akar itt, tekintettel kell lennie a környezet védelmére.

Guy összeszorította a száját, bár tudta, Meena látja rajta, hogy feszült. De miért kellene lepleznie? A lány számára ő csak egy idegen.

– Úgy gondolom, a terveim elegendő környezetvédelmi óvintézkedést tartalmaznak. Úgyhogy nincs ok a késlekedésre. Szorosan nyomon fogom követni a munkáját.

Miután megkezdődik az építkezés, nem is jön többé a szigetre. Semmit sem kapcsol majd ehhez a helyhez, és nem méri minden kapcsolatát Meenához.

– Mivel akarja kezdeni a jelentését? – kérdezte, és megpróbált beleolvasni a lány jegyzeteibe.

Csakhogy azok franciául voltak, és Meena miatt Guy annak idején elkezdte ugyan tanulni a nyelvet, később azonban abbahagyta.

– Meg kell néznem újra a zátonyt – mondta Meena a feljegyzéseibe pillantva. – A közelben sok helyet érint a korallfehéredés, vagy kárt tettek bennük a motorcsónakok. Első pillantásra úgy láttam, hogy ezek a zátonyok is kárt szenvedtek. Az építési engedély megadása előtt mindenképpen orvosolnunk kell néhányat a keletkezett károk közül, és tervet kell kidolgoznunk arra, hogyan óvhatók meg a jövőben az ember okozta káros hatásoktól. A másik kulcskérdést a teknősállomány jelenti. Láttam a tengerparton költési helyre utaló nyomokat. Meg kell várnunk, kikelnek-e állatok, aztán pedig gondoskodnunk róla, hogy ne zavarják őket, ha az emberek használatba veszik a strandot.

Guy bólintott, miközben azon gondolkodott, mennyi időt vesz mindez igénybe. Ha azonban valakinek szállodalánca van, az azzal az előnnyel is jár, hogy az ilyen gondok elintézését másokra ruházhatja át.

– Juttassa el az eredményeit az irodámhoz, és valaki majd felveszi magával a kapcsolatot, Miss Bappoo.

Guy megfordult, hogy távozzon, aztán mégis maradt. egy teknősökről folytatott beszélgetéssel érjen véget a találkozásuk?

Hét év… Azóta nem látta Meenát, de nem látszottak meg rajta ezek az évek. Barna bőre ugyanolyan sima, mint akkoriban volt, a szeme ugyanolyan csillogó, és most kihívóan villog.

Guy azt találgatta, mit gondolna róla Meena, ha emlékezne arra a fiatalemberre, aki egykor volt. A teste most sokkal izmosabb, ő maga azonban nem képes olyan érzésekre, mint akkoriban. És erről egyedül Meena tehet!

Nem, ez így nem igazságos, gondolta Guy azonnal. Azért, ahogyan az elválásuk után viselkedett, csakis neki kell vállalnia a felelősséget.

Egy pillanatig még fogva tartotta a lány pillantását. Még egy utolsó esélyt kell adnia neki arra, hogy felismerje.

Meenának megváltozott az arckifejezése. Guy már nem ismerte olyan jól a lányt, hogy olvasni tudjon a vonásairól. A tekintete mindenesetre nem közömbösségről árulkodott. Talán inkább kíváncsiságról. Vagy vágyról.

De szeretné ő, hogy így legyen?

Amit biztosan nem akar, az az, hogy felszakadjanak a régi sebek.

– Akkor hát viszontlátásra! – köszönt el, bár tudta, hogy nem fogja újra látni Meenát.

Lassan megfordult, és visszaindult a motorcsónakjához.

2. FEJEZET

– Szabad!

Késő délután volt, amikor Guy felnézett a számítógépe képernyőjéről. Nem számított látogatóra. Már két héttel elhalasztotta az elutazását, ráadásul a projektmenedzser helyettese legkorábban két hét múlva érkezik. Meg kell kapnia a környezetvédelmi hatóság engedélyét, mielőtt visszatérne Sydney-be! Ma este még egy csomó munka vár rá, most nincs ideje váratlan látogatókra.

Kinyílt az ajtó, és Guy teste hamarabb válaszolt az érkezőre, mint az agya. A szívverése felgyorsult, és vágy fogta el.

– Meena, mit keres maga itt?

Viselkedj hűvösen! – figyelmeztette magát gondolatban. Dühös volt azért, mert Meenának még mindig hatalma van felette. Annak idején áldásnak tartotta, hogy őszinték egymáshoz, mert így könnyebben elhárultak az akadályok a búvároktató és a tanítványa között.

– A jelentés miatt vagyok itt – felelte Meena a homlokát ráncolva. – Elküldtem e-mailben Devnek, de ő azt mondta, jöjjek el magához, hogy személyesen beszéljünk meg mindent.

– Ugyan miért? De mindegy is, csak a lényeget mondja el!

Guy hátradőlt, és karba fonta a kezét. Tovább már semmiképp sem halasztható a munkálatok megkezdése.

– Oké. A lényeg az, hogy nem támogatom az engedély megadását.

Guy nagyot sóhajtva az íróasztalára könyökölt, és az előtte álló székre mutatott.

– Miért? Mi a gond?

Meena odalépett az íróasztalhoz, és letette rá a dokumentumokat.

– A legnagyobb probléma jelenleg az, hogy a zátony nem viselne el nagyobb hajóforgalmat vagy lerakódást. Már így is érintett a korállfehéredéstől, és előbb stabilizálni kell az állapotát. Utána pedig intézkedéseket kell hozni a regenerálódása érdekében.

Guy egy pillanatig összeszorította a száját.

– Másvalami?

– Még mindig nincsenek frissen kikelt teknősök. Meg kell várnunk a költési idő végét, mielőtt zöld utat adok.

– Mennyi időről beszélünk?

– Néhány hétről…

– Ez elfogadhatatlan – vágott közbe Guy. – Legfeljebb egy hét alatt mindennek rendeződnie kell. Akkor ugyanis vissza kell utaznom Sydney-be.

– Már bocsánat, de ezt nem maga dönti el! – Meena karba fonta a kezét. – Ebben én mondom ki a végső szót.

Guy figyelmesen méregette a lányt. Szándékosan csinálja ezt? Aztán eszébe jutott, hogy Meena nem ismerte fel őt. Nem haragszik rá. Semmit sem érez iránta, és ő irigyli ezért. Bárcsak neki is sikerülne üzleti ügyként kezelni az egészet!

– Mondja meg, mit tehetek azért, hogy felgyorsuljon a folyamat – válaszolta.

Meena már nem tűnt annyira feszültnek.

– Itt nem a gyorsaságról van szó, hanem a környezetvédelemről. Nem fogom megengedni a környezetrombolást, csak mert maga gyorsabban fel akarja húzni a szállodáját.

– Én semmit sem húzok fel – ellenkezett Guy. – A környezetben sem akarok kárt tenni. Meena, én…

A lány nyilván mindent elkövet azért, hogy megvédje a szigetet. Az ő szigetüket…

Lehet, hogy mégis emlékszik rá? A gondolat megmelengette Guy szívét, de elfojtotta a reményt.

– Figyeljen! – folytatta. – Én azt szeretném, ha jóváhagyják a tervemet, de nem áll érdekemben a környezetrombolás.

Meena összevont szemöldökkel nézett a férfira.

– Valóban helyesen akar eljárni?

Guy bólintott.

– Igen.

– Akkor a csapatában lennie kell egy tengerbiológusnak, aki egész idő alatt figyel a környezetvédelmi szempontokra. Rövid és hosszú távú fenntartási tervekre lesz szüksége, továbbá valakire, aki emlékezteti magát a felelősségére.

Guy gúnyosan elmosolyodott.

– Magának ez nagyon jól megy.

– Egyelőre. – Meena is elmosolyodott. – Az én munkám azonban csak a jelentés elkészüléséig tart. A szigetnek olyasvalakire van szüksége, aki huzamosan is fellép a környezet védelméért.

– Igaza van, és maga tökéletesen alkalmas az állásra.

Guy nem szívesen vallotta be magának, de tudta, hogy ez az igazság. Amint megérkezik az új projektmenedzsere, nekik többé nem kell találkozniuk. Ha csak így kaphatja meg az engedélyt, hát alkalmazza Meenát.

Látta rajta, hogy az ajánlat elgondolkodtatta.

– Van állásom – mondta végül a lány.

– Igaz. – Guy megrántotta a vállát. – Én azonban még egyet kínálok magának. Mert igaza van. Kezdettől fogva alkalmaznom kellett volna tanácsadónak egy tengerbiológust. Úgy hiszem, az ajánlatom megmutatja, hogy fontos nekem ez az engedély. A jelentése arról árulkodik, hogy maga tudja, mit kell tenni ehhez. Ráadásul szereti is a szigetet.

Guy tapasztalatból tudta, milyen Meena, amikor szeret. Annak idején szerelmet olvasott ki a szeméből. Akkor úgy gondolta, hogy nem szolgált rá, most pedig még biztosabb volt ebben. Éppen ezért nem volt jó ötlet, hogy állást kínált a lánynak.

Ugyanakkor a sydney-i központban ülve nem lenne több kapcsolata Meenával, mint a többi alkalmazottjával és szerződéses partnerével. Nem jelentene problémát. Nem töltene be többé semmilyen szerepet az életében.

Sok jót tehetnék Le Bijou szigetéért, vallotta be magának Meena, miközben Guy Williams állásajánlatán gondolkodott. A balesete előtt egy másik üdülőhelyen dolgozott, és ott is sok mindent sikerült elérnie. Megismertette a nyaralókkal a vidék növény- és állatvilágát, és megmutatta a kedvtelésből búvárkodóknak, hogyan vigyázhatnak a korallzátonyokra. A regenerálásukra egy hosszú távú programot is életre hívott.

Ezt Le Bijou-n is megteheti, ha elfogadja az ajánlatot. Itt maradhatna a szigeten, hogy erejéhez mérten védelmezze, miután megkezdődik az építkezés, és károk keletkeznének. Talán csak a kárenyhítés érdekében tehet valamit, mert a sziget ma már Guy Williams tulajdona, úgyhogy mindenképpen meg fog változni. Az ő menedékhelye megszűnik létezni, legalábbis többé nem lesz olyan, amilyennek ő ismeri.

A gondolat azonban, hogy együtt dolgozzon Guy Williamsszel, habozásra késztette. Az utóbbi években sokat törte a fejét a férfiakon. Tudta, hogy nem feküdne le egy férfival, ha nem akar. Amennyire emlékezett, korábban várni akart az esküvőjéig. Aztán mikor felébredt a kómából, megtudta, hogy gyermeket várt. Hogy kitől, arról csak egy merülési terv hátoldalára firkált üzenet árulkodott, amelyet csak akkor talált meg, amikor hazabocsátották a kórházból.

Szeretlek. Alig várom, hogy újra lássalak. Találkozzunk a strandodon!

Meena azóta is találgatta, ki lehetett az. Milyen férfiba szerethetett bele?

Most pedig felbukkant Guy, és furcsa déjà-vu érzést ébresztett benne. Valószínűleg csak az ausztrál akcentusa miatt, mondta magának Meena. Semmiképpen sem lehetett ő az a bizonyos barátja, mert semmilyen érzelmet nem látott rajta, miközben beszélgettek.

Éppen ezért találta ijesztőnek a hihetetlenül valóságos álmait. Megérintette Guy-t, érezte az illatát, az ízét. A múlt éjszaka álmában mindenütt simogatta a férfit, Guy pedig a nyelvével becézte. Nem csoda, hogy most borzalmasan zavarban van miatta. Megkockáztatta, hogy lopott pillantást vessen a férfira, ő azonban még mindig a monitort nézte.

– Tudni szeretném, mit jelentene, ha együtt dolgoznék magával – mondta Meena.

– Örülök, hogy fontolóra veszi – felelte Guy.

Az arcán valójában halvány nyoma sem volt az örömnek. Meena azonban már nem fújhatott visszavonulót.

– Biztos, hogy soha nem találkoztunk? – kérdezte.

A férfi nagyon nyugtalanítóan hatott rá. Biztosan nem ok nélkül, de mi lehet az az ok? Miért válaszol rá így a teste? Miért gyorsul fel a szívverése, és miért lesz nedves a tenyere? Guy lett volna a szerelme? Vele szeretkezett, tőle várt gyereket, akit aztán elveszített?

A férfi nagy sóhajjal Meena felé fordult.

– Melyik időszakra nem emlékszik? Egyszer már jártam St. Antoine-on.

A lány megmondta, mikor történt vele a baleset, és hozzátette, hogy a megelőző három hónap törlődött a memóriájából.

– Éppen akkor voltam itt – felelte Guy. – A szüleimé St. Antoine-ban a Hotel Williams. Ott töltöttem a nyarat.

– A balesetem előtti nyáron a St. Antoine-i búváriskolában dolgoztam! – kiáltott fel Meena. – Lehetséges, hogy annak idején találkoztunk. Sajnálom – mondta, miután rádöbbent, hogy hangosan is kimondta, amit gondolt. – Csak nagyon nehéz nekem ezzel az amnéziával. Folyton megkérdőjelezem, amiről azt hiszem, hogy tudom. El tudja ezt képzelni?

Guy természetesen nem tudta elképzelni, milyen az, ha valakinek hosszú hónapok törlődnek az agyából.

– Lehet, hogy már találkoztunk – mondta, és papírokat tolt a lány elé, de nem nézett rá. – Egy búvártanfolyamon is részt vettem. Talán keresztezték egymást az útjaink.

– De nem emlékszik rám?

A férfi újra a munkájának szentelte a figyelmét. Láthatóan befejezettnek tekintette a beszélgetést.

– Nem emlékszem magára – mondta. – Sajnálom.

Meena megrántotta a vállát.

– Semmi baj.

– A részletek miatt lépjen kapcsolatba Devvel, ha úgy dönt, hogy többet akar tudni az álláslehetőségről, és majd tájékoztasson a vizsgálata eredményéről is. Van még valami?

Nyilvánvaló, hogy meg akar szabadulni tőlem, gondolta Meena.

– Nagyszerű – mondta, és igyekezett hivatalos hangot megütni. – Holnap még egyszer megnézem a zátonyt. Talán van lehetőség arra, hogy legalább megállítsuk a korallpusztulást. Ha gondolja, csatlakozhat hozzám.

Meena elpirult, amikor a férfi újra feléje fordult. Talán észrevette, milyen hatással van rá, de nem mutatta ki.

– Majd meglátom. Dugig van az előjegyzési naptáram – válaszolta Guy.

Természetesen hazudott, amikor azt mondta, nem emlékszik Meenára. Ott volt éjszakánként az álmaiban, és ébren is, amikor rá gondolt. Olyankor szerette volna visszaforgatni az idő kerekét, és újra érezni vélte a lány ajkát a bőrén. Minden pillanatra jól emlékezett.

Semmi sem lesz azonban újra olyan, mint annak idején. Amit akkor megosztottak egymással, az nagyon szép volt. Ártatlan. Aztán azt hitte, hogy Meena felültette, amit nem lehet meg nem történtté tenni. Még a találkozásuk előtt el kellett volna szakadnia a lánytól. Akkor ez az egész nem viselné meg ennyire.

Mit gondolna Meena, ha ő elmondaná neki, mi volt közöttük? Mit szólna hozzá? Legrosszabb esetben megpróbálná kideríteni, mi volt az, ami annak idején összehozta őket.

Meena nem emlékszik arra az időre, amelyet együtt töltöttek. Guy három hónapig volt St. Antoine-on, hivatalosan azért, hogy megismerje a szülei szállodaláncát, és felkészüljön arra a pozícióra, amelyet majd betölt a cégnél. Valójában legfőképpen Meenát akarta megismerni. A szülei még csak csalódottak sem voltak azért, mert nagyon keveset dolgozott azon a nyáron, mintha eleve arra számítottak volna, hogy kudarcot fog vallani. Nem volt könnyű csalódást okoznia nekik, mert szinte semmit sem vártak el tőle.

Meena azt hiszi, hogy meg akarja ismerni őt, de téved. Csak fájdalmat okozna neki, és Guy legalább attól meg akarta kímélni. Természetesen sajnálta, hogy emlékezetvesztésben szenved.

Ő segíthetne rajta. Mindent elmesélhetne neki, és a lány akkor végre tisztán látna.

De valóban segítene rajta, ha megtudná, hogy egy olyan férfiba volt szerelmes, aki már nem létezik? Nem, nem, jobb – és kevésbé veszélyes –, ha Guy elhallgatja előle, mi volt közöttük, és mit veszítettek el.

Miért hívtam el Guy-t a zátonyhoz? – kérdezte magától Meena aznap már sokadszor. Most, miközben fürdőruhában és rövidnadrágban ült a hajóján, azt találgatta, egyáltalán eljön-e a férfi.

Természetesen nem fog. A találkozásaikkor láthatóan kényelmetlenül érezte magát. Nem is csoda, hisz ő a legutóbb kérdésekkel bombázta, hátha visszatér valami az emlékezetébe. Ráadásul minden hiába volt. Ha Guy annak idején ismerte is őt, ez ma már nem érdekli.

Meena még egyszer, utoljára ellenőrizte a felszerelését, köztük a víz alatti kamerája elemét és a memóriakártyáját is. Közeli felvételekre van szüksége a zátony érintett területeiről, hogy fel tudja becsülni, helyrehozhatók-e a károsodások. Ha már túl nagyok, mást kell kitalálnia. Ezt csak újabb merüléssel állapíthatja meg. Ha azonban Guy nem jelenik meg, be kell érnie azzal, hogy a hajója üvegalján át készít képeket. Azt semmiképpen sem fogja megkockáztatni, hogy egyedül merüljön. Meg kell keresnie a legalkalmasabb helyeket, amelyeken elhelyezheti a néhány hónapja egy vihar során letört és azóta egy laboratóriumban tenyésztett koralldarabokat.

Végignézett a strandon, és azon gondolkodott, meddig várjon még Guy-ra. Végül megrázta a fejét. Ideje, hogy hozzálásson. A zátony fölé kormányozta a hajót, és óvatosan leengedte a homokba a horgonyt, hogy ne okozzon kárt. Aztán a kezébe vette a kamerát és az írómappát.

Éppen elkészítette az első felvételeket, amikor motorzajt hallott. Felnézett, árnyékot tartott a szeme fölé, hogy ne vakítsa el a tűző nap, és meglátta a cégfeliratos motorcsónakot. Guy az! Meena mélyeket lélegzett, hogy megnyugodjon.

A férfi nem tudhatja, hogy ő még mindig álmodik róla, és olyankor meztelenül látja, izzadságcseppekkel izmos testén. Ez azonban örökre az ő titka marad.

Guy kikötötte a csónakját a stégnél, aztán lement a strandra vezető lépcsőn. Amint észrevette Meenát, odaintett neki. Ő felhúzta a horgonyt, és visszament a parthoz. A férfi segített neki kikötni a hajót. Ezúttal laza öltözéket viselt, pólóinget és bermudanadrágot. Meena az arcára akarta szegezni a szemét, az elhatározását azonban nem sikerült megvalósítania. A tekintete lopva bejárta Guy izmos karját és lábát. Be kellett vallania magának, hogy pontosan ilyennek látta, amikor róla fantáziált.

– Szóval el tudott jönni – mondta, és kezet nyújtott a férfinak.

A környezetvédelmi cég munkatársaként együtt kell dolgoznia vele, ha az állásajánlatát nem is fogadja el. Guy néhány hét múlva újra Sydney-ben ül majd, az irodájában, és ez így lesz a legjobb. Meena legalábbis erről győzködte magát. Azért van itt, hogy dolgozzon, és amennyire csak lehet, megvédje a St. Antoine-szigetcsoportot. Nem hagyhatja, hogy egy férfi elterelje a figyelmét.

– Van búvárfelszerelése? – kérdezte hivatalos hangon. – Ha nincs, a hajómban több is akad. De ha akar, a hajóban maradhat, és az üvegalján át nézheti a zátonyt, én pedig lemerülhetek.

– A motorcsónakomban van a felszerelésem – felelte Guy.

– Nagyszerű.

– Csak egyórányi időm van.

Meenának nem tetszett a férfi kimért modora, de nyugalomra intette magát. Még jó is, hogy Guy rideg vele. Már kiderült, hogy időnként ő az, aki nem képes uralkodni magán.

Egy nyáron megismerte az eddigi egyetlen szexuális partnerét, aztán elveszítette. A balesete után eltűnt a színről. Neki pedig egyedül kellett feldolgoznia, hogy elvetélt, és a rehabilitációja alatt sem támogatta a meg nem született gyermeke apja. Ha neki az ilyen pasik jönnek be, jobb, ha inkább egyedül marad. Vagy engedjen a nagynénjeinek, akik össze akarják boronálni egy „rendes fiatalemberrel”?

De melyik rendes fiatalembernek kellene ő? Egy olyan nő, akinek a fején még mindig látszanak a sérülés hegei. Aki babát várt, de elveszítette, és sejtelme sincs, ki volt az apa.

Guy egészen biztosan nem lehetett. Ő leplezetlen megvetéssel kezeli őt, türelmetlen vele, és alig várja, hogy elhagyhassa az országot.

Meena ellenőrizte a felszerelést, amelyet a férfi a motorcsónakjából hozott. Lehet, hogy tapasztalt búvár, de ha vele tart, ő felel a biztonságáért. Akkor is, ha többnyire nem sokkal a vízfelszín alatt maradnak majd. Meenának végül azt kellett megállapítania, hogy Guy felszerelése sokkal jobb, mint az övé.

Miközben arra a helyre kormányozta a hajóját, ahol az előbb kidobta a horgonyt, vetett egy pillantást Guy-ra, és megint déjà-vu érzése támadt. Már jól ismerte, mert az emlékezetvesztése miatt sokszor nem tudta, valóban emlékszik-e valamire, vagy csak képzeli. Guy felébresztette a kíváncsiságát, amikor elmondta, hogy ugyanakkor vett részt egy búvártanfolyamon, amikor ő oktatató volt. Lehet, hogy már merültek együtt? Biztosan oka van, hogy így érez a férfi közelében…

– Mi az? – kérdezte Guy, amikor Meena felé fordult, és azon kapta, hogy őt bámulja.

– Semmi. – A lány összeráncolta a homlokát. – Csak… Ismerős érzés, hogy mi ketten egy hajóban ülünk. Mintha lenne erről emlékem. Sajnálom, de ezt nehéz megmagyarázni.

Guy homloka is ráncba szaladt.

– Emlékszik valamire?

A lány a fejét rázta.

– Nem. Biztosan csak képzelődöm.

Meena megrántotta a vállát, és megpróbálta elhessegetni a furcsa érzését. Amikor a férfi a kezére tette a kezét, összerezzent.

– Sajnálom. Nehéz lehet magának – mondta Guy.

Az arca együttérzésről árulkodott. Meena ismerte ezt azoktól, akik tudtak az amnéziájáról. A férfi szeme azonban az ő fájdalmát tükrözte vissza. Megértésről árulkodott, és ő nem tudta, hogyan kezelje ezt.

– Többnyire nem az – füllentette.

Guy-nak nem kell tudnia, hogy éjszakánként sokszor fekszik ébren az ágyában, és elkeseredetten emlékezni próbál, kivel volt együtt azon a nyáron.

A férfi elengedte a kezét, miután megszorította, és végigsimított az állán, amelyen már megjelentek az első borosták. Meena gyorsan elfordult, hogy vízbe merítse a búvármaszkját. Aztán feltette, és amikor újra ránézett, elmosolyodott, mert maszkkal és búvárpipával senki sem vonzó. Guy is elmosolyodott, Meena pedig megkönnyebbülten felsóhajtott.

– Készen áll?

Meena átcsusszant a hajó oldalán, és a vízbe merült. Amikor megfordult, összeütköztek, mert a férfi közvetlenül mögötte volt. Gyorsan távolabb úszott, mert a váratlan testi érintkezés összezavarta. A hátára erősített kamerával a zátony fölé úszott, és megvárta, hogy Guy beérje. Megmutatta neki a korallfehéredéstől leginkább érintett területeket, a zátony másik oldalán pedig azokat, amelyek nem festettek olyan rosszul, és végül azt, amelyben kárt tett egy horgony.

Ha a másik oldalra egészséges korallokat telepít, azokra ugyanaz a sors várhat. Itt viszont jobbak az esélyek arra, hogy az újonnan telepítettek egészségesek maradnak, és helyreállhat az ökológiai egyensúly. Garancia azonban nincs rá, amint azt Meena tapasztalatból már tudta.

Miután jelzett Guy-nak, mélyebbre merült, és visszatartotta a lélegzetét. Még több fényképet készített, és megpróbálta felbecsülni, hogy a kritikus területek alkalmasak-e a korallátültetésre. Miután vetett egy pillantást Guy-ra, felúszott a felszínre. A férfi a zátonyon maradt, és őt figyelte. Igaz, más néznivaló nemigen akad itt, látta be Meena. A korallok többsége elpusztult vagy pusztulófélben volt. A halak és más élőlények is eltűntek.

Meena első merüléseinél itt még gazdag növény- és állatvilág volt. A korallok között időnként színes halak úszkáltak, tengeri kökörcsinek ringatóztak az enyhe hullámzásban. A globális felmelegedés és az emberi beavatkozás azonban nagy károkat okozott.

Miután elég felvételt készített, intett Guy-nak, hogy menjenek vissza a hajóhoz. Ott levette a maszkját meg a pipát, és kicsavarta a hajából a sós vizet. A férfi mellette ült, ő is levette a felszerelését, az arckifejezésére Meena azonban csak akkor figyelt fel, amikor Guy feléje fordulva megszólalt:

– Jóságos ég, mi történt itt? – kérdezte, és lebarnult arca sápadtabb lett.

– Mire gondol?

– A zátony csupa élet volt, amikor utoljára láttam. Halrajok között úsztunk át.

Úsztak? Meena nem akarta tudni, kivel volt itt Guy.

– Maga már búvárkodott itt?

A férfi bólintott.

– Amikor utoljára voltam St. Antoine-on.

Meenát megenyhítette, hogy Guy-t ennyire megdöbbentette a látvány. Láthatóan szívén viseli a természet megőrzését, még ha építkezni akar is a szigeten.

– Mi történt a zátonnyal?

Meena felvilágosította a férfit a korallfehéredésről, a tenger megemelkedett hőmérsékletének a következményeiről és a turizmus hatásairól. Kérdés, hogy ez befolyásolja-e Guy Williams döntését. Az ő tapasztalatai szerint az építési vállalkozók környezetvédelem iránti érdeklődése hamar alábbhagy, miután visszatérnek az irodájukba. Guy azonban most itt van, és őszintén döbbentnek tűnik.

– Tudom, hogy nem szép a látvány – mondta Meena –, de éppen ezért vagyunk itt. Jól teszi, ha az építkezés megkezdése előtt megismeri a helyzetet. Nem mindenki tenné meg.

Guy a fejét csóválta.

– Úgy tűnik, már elkéstünk.

– Nem feltétlenül. Láttam már korallzátonyokat újjáéledni. – Igaz, nem sokat, viszont egy laboratóriumban épp korallokat tenyésztettek ki, amelyek már csak átültetésre vártak. – A