Nádudvarváry Fekete Emma

Halott kedvesed mellett

Jelen könyvet, illetve annak részeit a szerző előzetes írásos engedélye nélkül tilos reprodukálni, adatrögzítő rendszerben tárolni, bármilyen formában, vagy eszközzel – elektronikus, vagy más módon közölni!

Copyright © Nádudvarváry Fekete Emma

All right reserved!

Minden jog fenntartva!

Elérhetőség:

agendakiado@gmail.com

https://www.agendakiado.com

ISBN EPUB: 978-615-6365-19-4

Ágenda Kiadó

Debrecen, 2021

Prológus

Egy rosszfiú megtérése…

majd megölése…

„Életem nagy részét már magam mögött hagytam,

Akit csak akartam mindenkit megkaptam.

Nem nézek többet már más nőre.

Komoly terveim vannak veled a jövőre.

Esténként kihal a város,

ilyenkor sok ember magányos.

Én élvezem az otthon melegét,

és simogatom kedvesem kebelét.

Nem szenvedek többé álmatlanságban,

mert van ki melegítse ágyam.

(rosszfiú koromban elfértünk ott hárman)

Összebújva nézzük este a tévét,

vagy hallgatunk egy szerelmes CD-t.

Közös életünk maga az éden,

számoljuk esténként a csillagokat az égen.

Ez a viszony legális,

s nem titkos, csak nehogy rátok találjon egyszer egy GYILKOS!

Életed látom nagyon idilli,

csak nehogy valaki mégis ki találjon benneteket nyírni.

Felvetted a jó fiú arcát,

de van aki még nem adta fel harcát.

Mert volt egykor egy nő,

kit nem vittél el táncba,

aki azóta beleőrült a magányba.

Egyszer csak felébredsz halott kedvesed mellett,

az üvöltés a torkodban érzed,hogy megdermedt.

Egy eszelős nő arcát látod,

valóra vált egykori rémálmod!

De nem tudsz sokáig félni

mert nem fogsz már sokáig élni.

A nő beledöf gonosz szívedbe egy tőrt,

A VIP GYILKOS ÚJRA ÖLT!”

Első fejezet

Az utolsó – munka? – nap

Az óramutató vánszorgott, a telefonján nem akarta nézni az időt. Az íróasztala fölött közvetlen volt egy digitális óra. Hát soha nem akar véget érni ez a nap? Nehogy a főnöke megint rásózzon valami plussz munkát. Sminkkészlete a táskájában, de három előtt még nem kezd el sminkelni. Még elmázolódna. Tudta, érezte, hogy még nincs három óra. Alig lett vége az ebédidőnek. Szokás szerint az unalmas és irigy kolléganőivel ebédelt. Irigykedjenek csak! Megjegyezték – mint mindig – miért csak salátát eszik. Titokzatosan mosolygott. Persze azért korgott a gyomra, és sóváran nézte, mennyi kalóriát tömnek magukba egyesek. Ja, mert ők dolgoznak. Legalábis azt mondják. Szorgosan nézik a képernyőt, de lehet, hogy ugyanúgy bambulnak, mint ő. A közösségi oldalak természetesen rég le vannak tiltva, elvileg csak munkaügyben lehet használni az internetet. De mindenkinek van okostelefonja. Tőlük azt nem veszik el, mint sok más munkahelyen.

Az emlegetett telefon elkezdett rezegni a táskájában. Szerencsére ma nem felejtette el lenémitani. Érezte, hogy Ő írt. Hiányzol cukorfalatkám! – a nő elmosolyodott. De egy nem túl szalonképes fotó is jött utána. Ilyen hatással van rám, ha csak rád gondolok. Meg a tegnap esténkre. Meg a maira. Ettől már elpirult, és nevethetnékje támadt. Mindenki odanézett. Már kezdte írni a választ: Te kis huncut! De a pasas tovább írt: Légyszi, te is küldj nekem egyet a ….ról!

Ha az olyan könnyű lenne! Már azért is megbámulnak, ha elnevetem magam. Könnyű neked, mikor egyedül vagy az irodádban. És te vagy a főnök is. Látszott, hogy az irodai székében ül. Eszébe jutott még egy cinikus gondolat: Olyan, mintha a WC-n ülne ugyanúgy letolt gatyával. És erős szorulás esetén bizonyos reakció lép fel máshol is. De elhesegette magától a gondolatot. Viszont emlékezett az irodára. Hányszor találkozgattak titokban ott. Mikor még tilosban jártak. A hülye trampli felesége meg elhitte, hogy túlórázik. Most bezzeg várja a munkaidő végét. Akárcsak ő.

A szerelme közben újra írt: A női mosdó? Plusz két kacsintás. Oda csak nem követ a főnököd. Ha mégis, adok én neki! A nő küldött két szalonképtelen emojit, ha aztán elkezdett gondolkozni. Talán kivitelezhető lenn a női mosdó. Felkapta a táskáját, mivel gyanus lett volna, ha csak a telefon van a kezében. Az egyik kolléganője köztudottam a WC-n ülve bonyolította a családi beszélgetéseket. A mosdó természetesen a folyosó másik végén volt.

A főnök irodája közbeesett. De szerencsére ritkán tartózkodott ott. Amilyen szerencséje volt a nőnek, most mégis belefutott.

– Hová, hová? – kérdezte a főnök.

– Női bajok – válaszolta a nő.

A gyomrára tette a kezét. A főnök elpirult és „elnézést kérek”-et hebegett. Ez anno tesiórán is mindig bejött. Nem is volt olyan rég. Vagy mégis? Akkor a szempilláját is rebegette. Ezt jól csináltam – gondolta. Milyen jót fogunk ezen nevetni a pasival.

„Kalandos” úton, de végre elért a mosdóig. Természetesen nem volt egyedül. Az egyik pletykás kolléganő mosta a kezét. A WC fülkéből pedig nem túl gusztusos zajok jöttek. Meg az „illat” sem volt túl jó. De hát ez van.

Végre bement a fülkébe, és előkészült az intim képhez. Remélte, hogy a vaku villanását nem látják a többiek. Több fotót is készített, bár elég kényelmetlen volt a szűk WC fülkében. Önkéntelenül is elkuncogta magát. Nem akarta az irodában, ezért még ott visszanézte a készített fotókat. Nem tudta eldönteni, melyiket küldje el. Végül aztán úgy döntött, hogy mindegyiket elküldi. Ki tudja mit gondoltak a többiek, mit csinál a WC-n, és mitől kuncog. Ő aztán olyan dologra nincs rászorulva. Ezek a banyák talán inkább. Úgy tudja, hogy mindegyik elvált. Azért remélte, nem vele lesznek elfoglalva. A látszat kedvéért lehúzta a WC-t. A kézmosásról viszont elfeledkezett. Hallotta is, hogy a két trécselő kolléganő megjegyzi:

– Láttad, hogy nem mosott kezet?

Még hallotta a másik szörnyülködését. Visszatért a helyére. Nemsokára rezgett a telefonja, és megkapta a dícsérő szavakat partnerétől. Azt most nem írom le, de lényeg, hogy a nő belepirult. Amúgy – mint ezt bizonyára észrevette az olvasó – nem volt olyan pirulós. Ezzel az intermezzóval nemcsak jót szórakoztak mindketten, de az idő is eltelt. Már negyed négy volt. Háromnegyed órája maradt sminkelésre. A mosdót most nem akarta kockáztatni. Mindig nála volt a sminkes tükre is. A parfüm még ráér, ha kimegy. A mentolos cukorka is. Valaki megint odarakott egy halom papírt az asztalára. De ráér. A munka ráér.

Csak nem gondolta, hogy ez lesz az utolsó munkanapja. És az utolsó napja. Négy előtt öt perccel – mint mindenki – kikapcsolta a gépet, és elkezdett szedelőzködni. Kedvese megírta, hol sikerült leparkolnia. Minél közelebb a bejárathoz, annál jobb. Annál többen látják, és annál többen irigyelik. A pasi hamarabb leléphetett, mivel neki kötetlenebb a munkaideje. És ő a főnök.

Átvette a tűsarkúját, magára fújta a parfűmjét, és hátsó felét riszálva elindult. A férfiak kéjsóváran, a nők irigyen méregették.

Már messziről kiszúrta a világoskék mercédest. Ilyen csak neki van a városban. Ott állt elegánsan és jóképűen. Messziről integetett, de elindultak egymás felé. Szokás szerint a karjaiba kapta, és megcsókolta. Majd megpörgette. Őt könnyen fel tudta kapni, nem úgy, mint a trampli volt feleségét. Csak bámulják őket. Mikor már elegen tátották a szájukat, kislányos hangon nyafogta:

– Tegyél le, elszédülök!

Majd beszálltak a mercibe. Mióta – legálisan – együtt vannak, egy lépést sem tesz gyalog. Mozogni azért szokott, hetente kétszer jár zumbázni. A zumba inkább a társaság miatt van. Hogy legyen kiknek dicsekedni nagyszerű életével, nagyszerű pasijával. Hogy legyen, aki irigyelje. Máskülönben az egész nem ér semmit. Az otthoni medencéjükben is szokott úszkálni. Mikor csak ketten vannak, természetesen ruha nélkül. Ha vendégek jönnek, kivilágítják a medencét, és a legjobb, legdrágábbb fürdőruháját veszi fel. Ilyenkor ő a csili-vili háziasszony. A vendégeket szelektálniuk kell. A pasas barátai közül sokan a trampli feleség barátai is voltak, ezért ők storno. Az ő barátnői közül a helyes szingliket is törölni kellett a listáról. Maradtak a boldog párkapcsolatban élő helyes – leginkább – csóró nők és a csúnyább szinglik. Élvezet, amikor a trampli feleségéről mesélt nekik. Az egyik trampli barátnőnek egypárszor már megakadt a drága koktél a torkán. Ráömlött a perzsaszőnyegre. Félt, hogy szerelme mérges lesz, de ő annál sokkal, de sokkal nagyvonalúbb. Sajnos hétvégén láthatás, jönnek a pasi gyerekei, akiket ki nem állhat. Viszont jó szórakozás lenne, ha az anyjukkal össze tudná őket ugrasztani. Már dolgozik az ügyön. Attól viszont fél, hogy elperli előlük ezt a szuper házat a nő. Már így is rengeteg gyerek és asszonytartást kell fizetni a pasinak. De a vagyonmegosztás még keményebb téma lesz. Főleg, hogy olyan gátlástalan ügyvédje van a nőnek. Azért a pasi ÜGYVÉDJE se kutya. Persze rengeteg az óradója, de inkább az ügyvédnek fizessen, mint a volt nejének.

A mai estét még ki kell használniuk. Szerelme panaszkodott a csúcsforgalom, az idióta vezetők, és a csozé – úgymond olcsóbb – járművek miatt. Meg a barom biciklisek. Meg a sok nyugger. Minek mászkálnak egyáltalán csúcsidőben. A nő fensőbbségének tudatában ült mellette, és helyeselte az alsóbb néposztály szidását. Már felajánlotta, hogy születésnapjára vesz neki egy autót, de neki erre nincs szüksége. Sokkal látványosabb, ha a szuper szexi és szuper gazdag „sofőrje” jön érte. Abban semmi pláne, ha magányosan lemegy az udvarban álló autójához, mint a többiek. Erre a napi showműsorra szüksége van a lelkének.

Meg a testének a mai estére. Azon gondolkodott, melyik bort kéne kinyitni a gyűjteményből, és mit rendeljenek vacsorára a város legmenőbb étterméből, a Fogadó az Öreg Kutyáhozból. Igazság szerint éhes volt. Szokás szerint alig evett napközben. Tartani akarta csinos alakját, nem akart olyan trampli lenni, mint az anyja. Bár ő inkább az apja sportos alkatát örökölte. Soha nem volt baja a külsejével. Igyekezett minden előnyhöz jutni. Tudta, hogy a szellemi képességei elég szerények. Azt is tudta, hogy a pasi se az esze miatt szereti.

Vacsorára lazacot rendeltek. Kiválasztottak hozzá egy régi évjáratú száraz fehérbort. Desszertnek pedig aszalt szilvát datolyával ettek. Azt nem kellett rendelni, mivel a bejárónő tegnap vett a Tescoban. A desszertből keveset evett, nehogy „ártson”. Meg különben is, mindha kicsit rendetlenkedett volna a gyomra. Mintha a fehérbor kicsit keserű lett volna. Az esti hancúrozáshoz sem volt annyi kedve, de azért igyekezett. A jakuzziba viszont nem ült be. A filmet a hatalmas plazmatévén már nem tudta követni. Éjszaka heves görcsök törtek rá.

Reggel csak egyikőjük ébredt fel.

Második fejezet

Töredékek

Kedves Olvasó! Ezt a fejezet először biztos nem tudod hová tenni. Látszólag összefüggéstelen írások, de szorosan kapcsolódiknak a történethez. A végén minden a helyére kerül, és kiderül, hogy minden mindennel összefügg.

Első töredék: A lelkiismeretes bíró

A bíró, amikor készült a tárgyalásra, dühösen kifakadt.

– Nem hiszem el! Ezt nem hiszem el! Fel kell mentenem bizonyíték hiányában. Nincs más választásom. Szabadlábon távozhat. Legszívesebben visszadobnám, hogy elfogult vagyok.

– Rablógyilkosság, többszörös visszaeső! De legalább Maxit nem kell felmenteni. Nézzük a jó oldalát! – vígasztalta a leirója.

– Azt hiszed, nem fognak összedolgozni?! Van elég haverja a sitten Maxinak, meg összekötőjük is. Egyes ügyvédek is hozzák-viszik az infót. Hadd ne mondjam, hogy kicsoda.

Erre már az általában optimista és derűs leírója sem tudott mit mondani. Rier Mátyást először Terriernek, Foxterriernek, majd simán Foxinak kezdték hívni. Bűntársát és barátját, Tóth Lászlót pedig akkor értelemszerűen Maxinak. Ketten együtt voltak a hírhedt „Foxi-Maxi Banda”. Nagyon ügyesek voltak, nehéz volt őket elkapni, nehéz volt bármit is rájuk bizonyítani, mivel mindig másokkal vitették el a balhét. A kishalakat elkapták, a nagyhalak megúszták. Most végre sikerült elkapni őket, erre tessék, Foxit bizonyíték hiányában fel kell menteni egy elkötelezett és lelkiismeretes bírónak.

Második töredék: Mit akar most ez a nő?

Vajon mit akarhat? Ahogy számolta, most nem lesz osztálytalálkozó. A legutóbbit – legalábbis amire elment – ő szervezte. Mindig is egy stérber, buzgómócsing volt.

A hangja nem változott. Ugyanaz az agresszív, időnként behízelgő. Most az utóbbi volt. Nyilván akar valamit. A szokásos „Szia, hogy vagy?” után rögtön a tárgyra kért. Ezt mondjuk értékelte. Nem harapófogóval kellett kihúznia belőle, hogy mit is akar, mint a legtöbb ügyfélből. Mert okosnak mindig is okos volt. Viszont gonosz. Mindig is gonosz.

Ezért némi kárörömmel vette tudomásul, hogy válik. Emékezett, milyen jóképű fickóhoz ment hozzá annak idején. Csodálta is, hova tette az az ember az eszét, és a szemét.

– Természetesen nem ingyen akarnám – mondta.

Harmadik töredék: Egy elvarázsolt férfi

Nem az esze miatt szerette a nőt. Ha szerette egyáltalán. De valami eszelős, őrült rögeszmével ragaszkodott hozzá. Olyan neki, mint a drog, amit egyszer kipróbált, és nagyon nehéz volt róla leszokni. Minél többet fogyaszt belőle az ember, annál jobban kivánja. Mert ezt a nőt eszméletlenül kivánja. Időnként fel-felrémlett felesége bánatos tekintete, és szomorú sóhaja:

– Elengedlek, légy boldog. De jól jegyezd meg, ha egyszer elmész, nincs visszaút.

Esze ágában sem volt visszamenni. A gyerekei hiányoztak, de korrektül biztosította a láthatást. De mintha a nő nem kedvelné annyira a gyerekeket. Meg főzni sem tud. De mi a főzés ahhoz az őrjitó szexhez képest, amit a nő nyújt neki. A feleségével sosem volt olyan csodálatos. Igaz, sokat beszélgettek utána. A nővel annyira nem lehet beszélgetni. Persze mosolyogva meghallgatja, mi volt a műkörmösnél, melyik barátnője mit csinál. De valószínű, hogy egy könyvet nem vett még a kezébe. Még szakácskönyvet sem. Nem, nem bánta meg a döntését. Ő egy határozott, felelős férfi.

Negyedik töredék: A furcsa meghívás

Sokáig gondolkodott, mit is írjon, hogyan is vezesse fel a témát. Hisz annyira nem ismerte a nőt. Összesen kétszer találkoztak, de természetesen rögtön tegeződtek, és bejelölték egymást. Mert „fiatalok és jófejek” akartak lenni. Most már tudta, hogy a hűvös tartózkodás, nem neki szól. Hosszas gondolkodás és törlés után végül ezt írta:

Szia! Remélem nem veszitek tolakodásnak, hogy most itt írok. Nagyon örülök, hogy a fiatok a lányomnak udvarol. A fiad nagyon rendes srác. Szeretnélek benneteket is jobban megismerni. Arra gondoltam, mi lenne, ha valamelyik nap – amikor nektek jó – eljönnétek hozzánk „háztűznézőbe”.

Itt elgondolkodott, nem tudta, használják még egyáltalán ezt a fogalmat, és nem fogják-e úgy venni, mintha azt akarná, hogy a fiuk azonnal kérje meg a lánya kezét. Tudta, hogy ez ellen a lány tiltakozna legjobban.

Ötödik töredék: A testvéred vagyok

– Engedd el végre! Élje a saját életetét. Ő választotta. De nem érted, még mindig nem érted?! Meg kell értened, hiszen a testvérem vagy. Látom, egyszerűen látom összefonódott meztelenen testüket. Hallom a nyögését, látom kéjtől eltorzult arcát. Amikor az a nő leveszi a bugyiját! Belemarkol dús hajába, megmarkolja a fenekét. Óriási erekciója van. A nő kitárja a muffját.

– Most már elég legyen. Meghallják a gyerekek.

– Tudod mit álmodtam a múltkor?

– Na mit?

– Hogy anyával sütöttétek a süteményt, én meg csapkodtam egy baltával és üvöltöttem, hogy: Egy kis agyvelő is kell a süteménybe. Ti meg sikoltoztatok.

– Jézusom, ez szörnyű!

– De ezzel még nincs vége! Megint nem akarsz végighallgatni! Odamentem hozzád, és rád üvöltöttem: Nem érted, hogy minden kontraproduktív, amit mondasz. Erre te sírva fakadtál, és gyerekhangon mondtad: Bepipilek. És tényleg elkezdtél pisilni, és ahogy pisiltél, úgy mentél össze, és újra gyerekké változtál.

– Kérlek, ne mondd tovább, nem bírom hallgatni. Segítségre van szükséged. Attól tartok, én már nem bírok rajtad segíteni. Tudok keríteni egy jó szakembert. Fizetem is. Csak most kérlek nagyon szépen, menj el.

– Nem dobhatsz ki csak úgy, a testvéred vagyok. Addig nem megyek sehova, míg végig nem hallgatsz.

Hatodik töredék: Megérkeztek a vendégek

Pontosan délután ötkor érkeztek. Mindketten elegánsak voltak. A környéket barátságosnak, a házat kívülről is szépnek találták.

Végül aztán nem vitte a szolgálati fegyvert. De megbeszélte a többiekkel, hogy készültségben lesznek. Ha szükséges, szolgálatba helyezik magukat, és hívnak erősítést. Azért mindannyian azt remélték, hogy ez túlzás lesz.

A házból vidám hangok hallatszottak, és finom illat érződött. Becsengettek. Anya és lánya rögtön ajtót nyitottak. A házigazda azonban nem volt sehol. Puszi jobbról, puszi balról. A szokásos udvarias formaságok. A vendégek átnyújtottak – házigazda híján a háziasszonynak – egy üveg Öreg Kutya Koktélt.

A fiúk bent rendezkedtek. A háziasszony láthatóan feszengett férje távolmaradása miatt. Mindannyian tudták, hogy ez csak ürügy. Üzleti tárgyalás péntek este? De természetesen nem kommentálták. Alig várta, hogy kimehessen a WC-re, és megüzenje a többieknek, hogy a házigazda gyáván megfutamodott.

Az aperitifből nem fogyasztott, mivel ő vezetett. A fiataloknak engedélyeztek egy gyűszűnyi adagot. De többet nem. Igazság szerint józan akart maradni, és minél több infót megtudni. Ez így talán könnyebb is volt, hogy a házigazda nem volt jelen. El kellett ismernie, hogy a ház belülről is barátságos. Csak még a kutya hiányzik – jutott eszébe. A fesztelen társalgás a férjére hárult. Így osztották le a szerepeket.

Kezdetben feszélyezett volt a hangulat. A kölcsönös udvariskodások után kifogytak a szóból. Sok kínos kérdés, és ki nem mondott mondat volt a levegőben. Hál istennek a pálinka oldotta a hangulatot. Jó volt hallgatni a fiatalok fesztelen csevegését is az iskoláról. Mindenkinek eszébe jutottak iskolai, diákkori élményei. Ment a sztorizgatás. Sikerült kikéredzkednie a WC-re, és megírnia a többieknek, amit akart.

Hetedik töredék: A hálás ember

– Nagyon nagy hálával tartozom önnek. Azt pénzben kifejezni nem is lehet. Egy életre lekötelezett. Bármit tényleg, bármit kérhet tőlem.

– Ne túlozzon, még zavarba hoz. Én csak azt tettem, ami a dolgom.

– Mindketten tudjuk, amit tudunk, egymás között vagyunk. Magáért nem sajnálom a fáradságot. Biztos van valami, ami magának nagyon, de nagyon fontos. Biztos van valami, amihez úgy érzi, hogy maga kevés. Amihez én jobban értek, mint maga. Ne feledje, mindenütt megvannak a kapcsolataim.

– Hát jó, van egy dolog, amiben segíthet. De lehet, hogy kivitelezhetetlen.

– Én nem ismerek lehetetlent.

Nyolcadik töredék: Visszajönnek a gyermekkori emlékek?

Elkapta a nyakát. A nő ismét gyereknek érezte magát. A nővére rájött, hogy csalt a „Ki nevet a végén” játékban. És ő még röhögve be is vallotta. Nem tudta, hogy ilyen súlyos következményei lesznek. Akkor is elkapta a nyakát, és elkezdte folytogatni. Már nem kapott levegőt és érezte, elereszt a hólygja. A szülők épp idejében avatkoztak közbe. Hallotta később, hogy másoknak szörnyűlködve mesélik:

– Kigúvadt a szeme, lógott ki a nyelve. A nővére meg csak üvöltött, hogy Csalt a játékban! Ő meg miután levegőhöz jutott, sírt: Bepipiltem!

De a szülei most nem voltak mérgesek, hanem puszilgatták. A nővére meg csak üvöltözött, hogy Csalt! Már nem voltak gyerekek. A nővére most meg azt üvöltözte:

– Nem értesz meg! Mindig is te voltál anya kedvence! Én mindig feketebárány voltam! Tudom, hogy te etted meg a tortát. Az utolsó szelet tortát! És rám fogtad. És engem büntettek meg. Hát most megfizetsz érte. Tudd meg, hogy én hagytam nyitva a kalitka ajtaját, mikor kirepült a kanári, és a macska kinyírta. Hogy bőgtél akkor is! Azt hittem akkor is be fogsz pipikélni. Ahogy anya mindig mondta.

Egyszer csak bejött a két gyerek tágra nyílt szemmel. A kisebbik elnevette magát:

– Anya bepipiltél!

Kilencedik töredék: A vendégség másnapján

Másnap felajánlotta, hogy elmegy vásárolni. Természetesen összefutott a férjjel a Tescoban. Ilyen egy kisváros. Akivel találkozni akarunk, tuti nem lehet elérni, de akivel nem, azzal meg mindenütt összefutunk. A férfi meglepően barátságosan kezet nyújtott neki.

– Szia, jót főzött a nejed tegnap. Valld be, hogy utána te mosogattál.

– Szia! Örülök, hogy jól éreztétek magatokat. Sajnálom, hogy az üzlet elszólított – válaszolt ő is barátságosan.

Körülnézett, de a felesége nem volt ott.

– Látom, téged is elzavartak vásárolni – tréfálkozott.

Utána rátértek a focira. Félóráig nyomták a témát. Egy külső szemlélő azt hitte volna, jó barátok. Talán azok is lehettek volna, ha nem az a nő a felesége.

Tizedik töredék: Különös álom

– Elmondhatom magának, mit álmodtam a mútlkor? – kérdezte a nő.

– Persze, tudja, hogy nekem mindent elmondhat. Azért vagyok, hogy segítsek – válaszolta higgadtan beszégetőpartnere.

– Nos, úgy volt, hogy bent voltam a hálószobájukban, és láttam, ahogy azzal a ribanccal vadul szexelnek. Velem soha nem szexelt ilyen vadul. Mikor a nő a csúcsra ért, azt üvöltötte: LALALA!!!!! TILALALLLLA! Mit tud az én Tilalám! Ezek szerint Tilalának becézi az a mocskos kurva – folytatta hisztérikusan a nő.

– Ne feledje, ez álom volt, nem a valóság – szögezte le nyugodtan beszélgetőpartnere.

– Tudtam, belőle is akkor lövellt ki a sperma. Fogtam egy párbajtőrt, és beléjük döftem. Még kéjtől eltorzult arcot vágtak. Vagy már a kíntól? Nem tudom. Egyszerre lövellt ki belőlük a vér, a rengeteg vér. És a nő még akkor is azt üvöltözte: TILALA!TILALA! Csupa vér volt minden. Tudja mennyi vér tud kijönni két emberből? – folytatta szörnyű álmát a nő.

– Sejtem – válaszolta kicsit idegesebben partnere.

– Csak úgy ömlött. A nő meg üvöltözött. LALALALALA! TILALAL? TILALA! – mondta tovább a nő.

– Milyen érzései vannnak most ezzel kapcsolatban? – kérdezte beszélgetőpartnere.

– Tudja, azt szeretném, ha ez megvalósulna. Nekem az a vágyam. Azt szeretném, ha szex közben a csúcson érné őket a halál. Kérem segítsen.

– Verje ki a fejéből ezeket az ártalmas gondolatokat.

– De nem azt mondta, hogy magának mindent elmondhatok?! És azt igérte, hogy segít.

– Sajnos én ebben nem tudok segíteni.

A nő csalódottan felállt és köszönés nélkül távozott.

Harmadik fejezet

Arnold visszatért

Sugovic Arnold egykori teniszedző, a Csúcsforma KFT ügyvezetője az ötvenes éveit taposta. Nem volt már olyan tökéletes a teste, kockahasát már némi pocak fedte. Hosszú haját levágatta, szőke tincsei helyett tisztes őszes halántéka volt. Meg a feje búbján némi hajhiány. Kék szemének ragyogása viszont nem változott. Most a boldogságot tükrözte, és nem a titokzatos fájdalmat, ami annak idején sok nőnek vonzó volt. Már nem edzősködött, már csak hobby szinten teniszezett szeretett feleségével és imádott mostohalányával.

Nem gondolta, hogy még egy esélyt kap az élettől. De az odáig tartó út hosszú, rögös és fájdalmas volt. Mikor gyilkossággal gyanusították, azt hitte, hogy végetért az élete. Nem is bánta. Nem is volt már élet. Vagy talán még hamarabb ért véget az élete, fiatal korában, mikor a menyasszonya öngyilkos lett? Utána akart menni, de nem sikerült neki. Barátai megmentették.

Élettörténete a 90-es évek egykori Jugoszláviájába nyúlik vissza. Ígéretes sportoló volt, mindene volt a tenisz. Célja az olimpia volt. Egykori edzője szerint erre minden esélye megvolt. Szerelme, Szvetlána, szintén jól teniszezett, de neki más álmai voltak. Jogra készült, ügyvéd szeretett volna lenni. De közbejött a Délszláv háború. A Testnevelési Egyetem helyett a fronta kellett mennie. Ráadásul egy olyan háborúban kellett harcolnia, amihez semmi köze nem volt. Sokszor előfordult, hogy magyar magyarra lőtt.

Amíg ő a fronton volt, szerelmét megerőszakolták. Vádolta magát, amiért nem tudta őt megvédeni. Szülei egy éjszaka alatt leszervezték egy embercsempésszel, hogy Magyarországra szöktetik őket. Szvetlánának ez már késő volt. A menekülttáborban öngyilkos lett. Arnoldnak ez nem sikerült. Hányszor, de hányszor gondolta boldogtalan élete során, bárcsak sikerült volna. Így kevesebb embernek okozott volna fájdalmat. És talán nem lett volna gyilkos. Igazság szerint rémálmaiban még mindig előjönnek azok a halott nők. Igazából azóta sem tudja, tényleg ő ölte-e meg őket. Mindenesetre az elszánt ügyvédje kijárta, hogy bizonyíték hiányában mentsék fel.

Viszont kötelezték félév rehabilitációra. Nem kivánja senkinek azt a félévet. Először úgy gondolta, ennél még a börtön is jobb lenne. Csak azért nem kísérelt meg öngyilkosságot, mert éjjel-nappal szigorúan őrízték őket. Szörnyű elvonási tünetei voltak. Hányinger, hidegrázás, látomások. Egy hét mesterséges altatás után kissé elviselhetőbb lett a helyzete. Újra kedve lett teniszezni, az ápolók támogatták az ötletet. Sőt, társait is tanítgatta. Az étvágya is egyre jobb lett, így néhány kilót is felszedett. Mikor végre kikerült, annak annyira nem örült. Hát még a fogadtatás. Hiába mentették fel, úgy néztek rá a városban, mint egy drogos gyilkosra. Elhatározta, hazamegy, azaz visszatér szülővárosába, Szávanyergesre. Magyarországhoz már semmi nem kötötte. Igen ám, csakhogy ott meg rádöbbent, már oda sem tartozik. Ismét hontalannak érezte magát. Öreg szülei viszont örültek neki. Nekik nem mondta meg, hogy gyilkossággal gyanúsították. De azt viszont kénytelen volt nekik elmondani, hogy drogozott és rehabilitáción volt. Egykori edzőjével is rendszeresen tartotta a kapcsolatot. Ez nehezebben ment, mivel ő immár Horvátországban élt. Egy határon is át kellett menni. Milán bácsi életét is felforgatta a háború. Elvesztette egyik lábát. Ennek ellenére nem hagyott fel a tenisszel, többszörös paraolompiai bajnok volt, és idős korában is paraolimpikonokat edzett.

Arnolddal is játszott egy párszor. Még így is elég kemény ellenfél volt. Arnold már nem volt igazán formában. A helyi gimnáziumban óraadó testnevelés tanár volt. Hol van már az a színvonal, ami annak idején az ő fiatalkorában volt? Régen Olympia Gimnáziumnak hívták, rá is szolgált a nevére. Most már csak Szávanyergesi Gimnáziumnak. Úgy sejtette, hogy ha maradt volna a gimnázium színvonala, ő ott nem taníthatott volna. Eszébe jutottak Milán bácsi kemény edzései.

Nagyon egyedül érezte magát. Volt ugyan egy futó kalandja az egyik tanárnővel, de ez nem sokat jelentett neki. Azon kívül nem akarta a régi életét folytatni. Csak azt nem tudta, milyen életet akar. Attól is félt, hogy visszaesik. A rehabilitáción mondták neki, hogy elő fog forduli ,meg azt is, hogy talán céltalannak fogják érezni utána az életüket. Megszokták, hogy minden kudarc után a droghoz nyúlnak, abban lelnek vígaszt. Szülei miatt viszont örültek, hogy ott volt. Egyre gyengébbek lettek, egyre több ápolásra szorultak. Egy hónap különbséggel mentek el. Örült, hogy velük volt életük utolsó pillanatában. Ha már élete nagy részét nem velük töltötte.

Viszont így már nem kötötte semmi egykori szülővárosához. Igazság szerint egy hivatalos értesítés miatt ment vissza Magyarországra. A házat, ahol eddig lakott, életveszélyesnek nyilvánítottak. Kiürítik, és lebontják. A lakók kártalanítást kapnak. Az albérlőinek viszont ki kellett költöznie.

Csodálkozott, hogy csak most ürítik ki a házat. Egy mocsaras tó – a Török tó – partján épült. A tízemeletes ház süllyedt az ingoványos talajon. Állítólag a tó egy részét feltöltötték, és oda építették a házat. Milyen „jó” városrendezési koncepció. A hivatalos helytörténeti iratok szerinta a tó a török időkből kapta a nevét. A városi legenda szerint viszont egy „Török” vezetéknevű ember belefulladt valamikor a múlt évezredbe utolsó évszázadának közepén. Arnold a másik verziót jobban elhitte. A helynek mindig volt valami baljós kisugárzása. A tó a város szélén volt, a túlpartján már csak a sínek voltak. Mikor elment egy-egy vonat, a ház beleremegett. Ez sem tett jót az állapotának. Arnold lakása a nyolcadik emeleten volt. Egy őrült pillanatában majdnem kiugrott az ablakon.

Ezért sem szerette ezt a lakást, mert sok rossz emléke volt. De válása után csak ilyenre futotta. Szüleitől örökölt némi pénzt. A kártalanításból, meg az albérleti díjból tudott venni a belvárosban egy garzont. No meg az ügyvédjét is ki kellett fizetnie. Részletre kifizette, az albérleti díj fele arra ment. Az ügyvéd nem akart volna pénzt elfogadni, de ő ragaszkodott hozzá. Nem szeretett tartozni. Főleg most, hogy józan életet kezdett élni.

Milyen véges az emberi emlékezet! Minden csoda három napig tart! Másfél évig élt Szerbiai szülővárosában Szávanyergesen, és az emberek már nem emlékeztek a botrányára. Most a tízemeletes kiürítése volt a fő téma a városban. Pedig azt hitte, hogy többet ki sem mehet az utcára.

Felkereste egykori mentorát, részben kötelező felügyelet miatt, részben baráti látogatás céljból. Nem is remélte, hogy ilyen eredményes lesz a találkozás. Megtudta, hogy a Csúcsforma Kft-ben azóta sem találtak hozzá fogható teniszedzőt, a cég és az egész sportélet halódik a városban.

– Számítanak rád Arnold.

– Rám? Egy volt drogosra, talán gyilkosra?

– Ártatlan vagy, nem? Akkor meg minek habozol?

– Ugye nincs benne semmi korrupt?

– Úgy érted, hogy Döbrögi keze nincs benne?

– Pontosan úgy értem. Nem akarok vele többé semmi üzletet.

– Vele már nem is fogsz. Ugyanis letartóztatták tiltott állatviadal szervezéséért. Most ül.

– Hál istennek, megérdemli.

Dömörfalvi Elemér – közismert nevén Döbrögi – sikeres vállalkozó volt hivatalosan. Nem hivatalosan meg sötét ügyei voltak. Részben keveredett annak idején gyilkosság gyanujába. Nagyon rossz passzban és rossz anyagi helyzetben volt. Döbrögi ráérzett a gyenge pontjára, és egy fogadást ajánlott neki. Mint nagy nőcsábásznak, el kellett csábítania egy köztudottan leszbikus nőt. A sikeres csábításra sokan kötöttek fogadást. Sikerült is elcsábítani. Viszont másnap holtan találták. Arnolddal látták utoljára. A házkutatás során megtalálták nála a nő ruháját. A nyomozók nem hitték el neki, hogy az is része volt a fogadásnak, hogy megszerzi a ruháját. Kihalgatták Döbrögit, aki természetesen mindent tagadott. Neki hittek, Arnoldnak viszont nem. Letartóztatták. Két hónapig volt előzetesben. Az ügyvédje, és a pszichológus szakvéleménye mentette meg. A két hónap előzetesért kapott némi kártérítést az államtól. Valójában sok minden kiesett a tudatából abból az időszakból. Talán jobb is. Azt viszont tudta, érezte, hogy az ügybuzgó nyomozónő a mai napig nem hiszi, hogy ártatlan.

Valamelyik nap összefutottak az utcán, épp csak köszöntek egymásnak, de a nő úgy nézett rá, mint a véres rongyra. És hallotta, amint mondja a férjének:

– Ez meg visszajött.

Negyedik fejezet

Újra csúcsformában, a Csúcsformában

Arnold tehát elkezdett újra teniszedzőként dolgozni a Csúcsforma Kft-nél. Nagyon szigorú életet élt, reggelenként futott, ügyelt az étrendjére. Hamarosan újra jó formában volt, és az edzéseken nemcsak magyarázott tanítványainak, hanem be is mutatta az ütéseket. Versenyeken is indult. Már senior kategóriában. El is dicsekedett vele Milán bácsinak, rendszeresen küldött neki képeket. Milán bácsi meg a lelkesen teniszező unokákról küldött neki. Arnoldnak ettől elszorult a szíve. Ugyanis neki saját fiatalkori döntése miatt nem lehetett gyereke. Menyasszonya terhes volt, és nem tudta, hogy tőle vagy az erőszaktevőtől. Ez adta neki a végső lökést, hogy öngyilkos legyen. Ezután Arnold úgy döntött, hogy elkötteti magát. Csak erről feleségét elfelejtette tájékoztatni. Ő meg végigcsinált minden meddőségi procedúrát. Szülei hiába várták az unokát. Egyszer véletlenül megtalálta az orvosi papírokat. Tulajdonképpen ezért ment tönkre a házassága. Azóta már – többek között – ezt a döntését is megbánta. Azért sem akart komoly kapcsolatot, mivel tudta, hogy nem lehet gyermeke. Még egy rossz házasságra meg nem vágyott. Női magántanítványokat sem vállalt, mert azok is majdnem a vesztét okozták. Majdhogynem szerzetesi életmódot folytatott. Még arra is gondolt, hogy tényleg bevonul szerzetesenk. Mikor ezt felvetette Kristóf Atyának – a lelki vezetőjének – hallani sem akart róla.