A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Brianna Wiest: 101 Essays That Will Change The Way You Think

Thought Catalog Books, an imprint of Thought Catalog, 2016

Első kiadás

Copyright © Brianna Wiest, 2016

Magyar kiadás © Libri Könyvkiadó, Budapest, 2024

Hungarian translation © Gyárfás Vera, 2023

Minden jog fenntartva

ISBN 978 963 604 446 6

Tartalom

Bevezetés

1Tudattalan viselkedésformák, amelyek miatt nem élhetsz úgy, ahogy szeretnél

2A napi rutin pszichológiája

3Tíz dolog, amit magas érzelmi intelligenciával nem csinálunk

4Hogyan válnak újra idegenné azok, akiket egykor szerettünk

5A magas szociális intelligenciával rendelkezők 16 ismérve

6Kényelmetlen érzések, amelyek azt jelzik, jó úton jársz

7Mit üzennek azok az érzések, amelyeket legszívesebben elfojtanál

8Azok a részeid, amelyek nem tartoznak az „én”-hez

9Húsz jel, amelyből tudhatod, hogy jobban vagy, mint hiszed

10Hogyan léphetünk túl a „felsőkorlát”-on, és hogyan tartjuk vissza magunkat az igazi boldogságtól

11A kiválóság boldogsága

12A tudás és a tettek között tátongó szakadék: miért halogatjuk azt, ami jót tenne nekünk, és hogyan győzhetjük le végleg az ellenállást

13101 dolog, amin érdemesebb gondolkoznunk ahelyett, ami éppen gyötör

14Azok az elvárások, amelyeket már a húszas éveinkben el kell engednünk

15Csak akkor olvassuk el, ha „nem tudjuk, merre tart” az életünk

16Nyolc kognitív torzítás, amelyek fényében megéljük az életünket

17Mindaz, amit az érzelmileg erős emberek nem csinálnak

18Tíz alapvető félreértés az érzelemmel kapcsolatban

19Apróságok, amikről nem is tudjuk, hogy befolyásolják a testünkkel kapcsolatos érzéseinket

20Olyan célok kitűzése, amelyek inkább arról szólnak, hogy örülünk annak, ami a miénk, nem hajszoljuk azt, amit nem szereztünk meg

21102 ötlet, hogy ne tehessék tönkre az életünket az irracionális gondolatok

22A kreativitással járó zen

23Minden minket segít: hogyan válhatnak a belső motivációval rendelkező emberek önmaguk legjobb változatává

24Honnan tudhatjuk, hogy kizárólag mi állunk a saját boldogságunk útjában

25A nekilendülés pszichológiája és az autonóm szokások kialakításának három szakasza

26Az egyetlen kérdés, amit fel kell tennünk magunknak, ha már nem bírunk küzdeni a nagy ő szerelméért

27Éljünk a mának: néhány emlékeztető mantra arról, hogy az életünk ebben a pillanatban zajlik

2816 kérdés, hogy megtudjuk, kik vagyunk (és mire lennénk képesek)

29Miből tudhatjuk, hogy többet fejlődtünk, mint gondolnánk?

30Ezekből a jelekből tudhatjuk, hogy egyetlen probléma van az életünkkel: az, ahogy gondolkodunk róla

31Intelligensen vitatkozunk? A védekező állásponttól a cáfolatig: a vitatkozás hét leggyakoribb stílusa

32Ezekből a jelekből tudhatjuk, hogy a mentális összeroppanásunk valójában érzelmi áttörés

33Hogy érhetjük el, hogy ne azon aggódjunk, milyennek látszik az életünk, hanem végre azzal foglalkozzunk, hogy milyen érzéseket kelt bennünk

34Miért ne keressük a kényelmet?

35Az önbecsülés hat alappillére: nem az számít, amit érzünk, hanem amire képesnek véljük magunkat

36Ezért kell köszönetet mondanunk azoknak, akik a legtöbb fájdalmat okozták nekünk

37Éppen az húz vissza, hogy megpróbáljuk értelmezni az életünket

38Az elme méregtelenítése (teljes elvonulás nélkül)

39Ebből a 12 jelből tudhatod, hogy egyetlen probléma van az életeddel: többet gondolkozol róla, mint amennyit éled

40Miért elégedett a logikus emberek élete (abban a nemzedékben, ahol a „szenvedély” mindenek felett áll)

41Mindaz, amit tudnod kell magadról, hogy a vágyott életet élhesd

42Mi az, amihez az érzelmileg egészséges emberek nagyon jól értenek?

43A jó élet fokmérői

44Létezik egy szavak nélküli hang; így tudsz rá figyelni

45Tapasztalatok, amelyekre még nincsenek szavaink

46Hogyan leszel saját magad legnagyobb ellensége (és még csak észre sem veszed)

47Ha testek helyett lelkeket látnánk

4816 ok, amiért még mindig nem találtad meg életed szerelmét

49Hogyan tudod (igazán) megváltoztatni az életedet még ebben az évben

50Hogyan veszítjük el a fejünket mások értéktárgyai miatt

51Hogyan szeretsz ki a másik gondolatából

52Tudat alatt miért örülünk, ha problémákat gyárthatunk magunknak?

53Miért hiányzik a léleknek a test?

54A nyugalom fontossága: miért kell mindenáron időt szakítanod a semmittevésre

55A kötődési stílusod is meghatározza, hogy mennyire küszködsz a kapcsolataidban

5616 formában bukkannak fel az életedben az elfojtott érzelmek

57Ötven ember életének legfelszabadítóbb gondolata

58Még csak a húszas éveidben jársz – nem késő mindent elölről kezdeni

59Az életed 17 olyan gondolata, amely csak hátráltat

60Hogy válhatsz olyan emberré, aki megérdemli a vágyott életet

61Dolgok, amiket másoktól elvárunk (de mi magunk nemigen változtatunk rajta)

62Nem kell tökéletesen „szeretned magad”, hogy méltó legyél más szeretetére

63Ezt a harminc kérdést tedd fel magadnak, ha még mindig nem találtad meg a számodra megfelelő kapcsolatot

64Kultúránk legnagyobb tabuja a radikális őszinteség, és éppen ez a baj

65Hét ok, amiért a szívfájdalom sokszor létfontosságú az emberi fejlődéshez

66Miért ahhoz ragaszkodunk a legjobban, ami nem nekünk való

67Mindaz, amihez túl rövidek a húszas éveid

68Minél elégedettebb vagy a döntéseddel, annál kevésbé érdekel, ha más nem az – és további 11 bölcsesség, amellyel az igazán kiteljesedett emberek tisztában vannak

69Amit csak azok tudnak, akik már veszítettek el szerelmet

70Egyszerűség

7118 emlékeztető mindazoknak, akik úgy érzik, nem tudják, merre tart az életük

72A tudatosság művészete, avagy hogyan kerülheted el a teljes öngyűlöletet

73Ezt a tíz kérdést tedd fel magadnak, ha nem tudod, mi legyen a következő lépésed

74Elengedés nem létezik. Csak elfogadod, hogy elmúlt valami

75Novellagyűjtemény vagy, nem regény

76Mindennapi jelek, amelyeket a világ a tudatosság átalakulásaként érzékel

77Miért tartjuk ekkora becsben a szenvedést?

78Mit kaphatsz a magánytól?

79Az új nemzedék: hogy érhetjük el, hogy őket már ne érintse a szorongás problémája?

80Bolondbiztos útmutató az érzelmi intelligenciához: miért van szükségünk a fájdalomra?

81Minden kapcsolatodat magaddal tartod fenn

8215 kis trükk, hogy bárkivel elmélyíthesd a kapcsolatodat

83Engedélyezd magadnak, hogy boldogabb lehess, mint amennyire szerinted megérdemelnéd

84Hogyan kell a saját fejeddel gondolkozni: útmutató nyolc lépésben

85Miért döntünk úgy, hogy azokat szeretjük, akik nem szerethetnek viszont? A nagyon fontos magyarázat

86Nem mindig értheted meg, hogy a másik hogyan szeret

87Szelídítsd meg a belső démonjaidat

88Miért mondunk nemet a pozitív gondolkodásra

89Az ellenállás-mentesség filozófiája: mi a különbség a „sodródom az árral” és a „lábtörlő vagyok” között

90Akkor kell a legkedvesebbnek lenned magadhoz, amikor a legkevésbé érzed megérdemeltnek

91A torzult gondolkodás 15 leggyakoribb típusa

92101 dolog, ami fontosabb, mint hogy milyen a tested

93A zen hét elve (és alkalmazásuk a modern életre)

94Az egészséges szociális érzékenység hat jele

95Csak a most létezik

96A tudattalanság művészete

97Ahogy érzed magad és ahogy érezni véled magad: a kettő nem ugyanaz

98A negatív gondolkodás hatalma

99Mit kell tenned, hogy átalakíthasd az életedben a szorongást

100Ne hajszold tovább a boldogságot

101Mit kell tudnod, ha éppen a metanoia – az elme, a szív, az én vagy az életmód változásának – időszakát éled

Jegyzetek

Bevezetés

Sapiens című könyvében Yuval Noah Harari kifejti, hogy a földi élet egy pontján nem csak a Homo sapiens létezett.1 Valószínűleg hat különböző emberi faj is élt a földön egyszerre: a Homo sapiens, a Homo neanderthalensis, a Homo erectus soloensis, a Homo erectus és így tovább.

Nem véletlen, hogy e sok fajból mára csak a Homo sapiens maradt meg: az ismert csontvázak alapján csak ez a faj rendelkezett prefrontális kéreggel. Ez lényegében azt jelenti, hogy képesek vagyunk összetettebb gondolkodásra, azaz képesek vagyunk egy olyan világot megszervezni, belakni, művelni és továbbörökíteni, amely alkalmas a túlélésre. A képzelőerőnknek köszönhetően nagyjából a semmiből hoztuk létre a ma ismert világot.

Az az elképzelés, hogy a gondolatnak teremtő ereje van, bizonyos értelemben több puszta felvetésnél: az evolúció egyik eredménye. Éppen a nyelvnek és a gondolatnak köszönhetően képzelhettük el a világot, és éppen a nyelv és a gondolat segített, hogy kialakítsuk a mai társadalmat – akármilyen is az.

Szinte minden nagy mester, művész, tanító, újító, feltaláló, egyáltalán minden boldog ember valami hasonló gondolatnak köszönheti a sikerét. A világ „legjobb” emberei megértették, hogy az életük csak akkor változik meg, ha a gondolkodásukon is változtatnak.

Ugyanezektől az emberektől tanulhattuk meg az egyik legősibb bölcsességet: hogy ha hiszünk magunkban, bármi lehetséges, hogy irányíthatjuk a gondolkodásunkat, hogy az akadály maga az út.2 Sokszor éppen valami komoly megpróbáltatás szükséges ahhoz, hogy gyökeresen változtassunk a gondolkodásmódunkon. Ez a fajta új tudatosság olyan lehetőségeket teremt, amelyek soha nem kerültek volna elénk, ha nem kényszerülünk új dolgok elsajátítására. Miért találták fel az őseink a mezőgazdaságot, a társadalmat, az orvostudományt és így tovább? Hogy életben maradjanak. A világunkat képező egyes elemek valaha csak a félelmeinkre kitalált megoldások voltak.

Az agy kontextusában úgy fogalmaznék, hogy ha tudatosan elsajátítod azt a felfogást, hogy az életedben adódó „problémák” tulajdonképpen lehetőségek a mélyebb tudás megszerzésére és ezzel egy jobb élet kialakítására, akkor kitalálsz a szenvedés útvesztőjéből, és boldogan fogsz élni.

Én abban hiszek, hogy az emberi léttel járó feladatok megoldásának alapja a megfelelő gondolkodás elsajátítása. Így tanulhatjuk meg, hogyan kell szeretni, megosztani, amink van, együtt élni, toleránsnak lenni, adni, alkotni és így tovább. Első és legfontosabb kötelességünk, hogy megvalósítsuk a bennünk rejlő lehetőségeket – saját magunk és a világ érdekében.

Minden egyes írásomban ugyanaz az üzenet rejlik: „Ez a gondolat megváltoztatta az életemet”. Mert a változtatás a gondolatokból fakad – és az én életemet először ez a gondolat változtatta meg.

2016. július

Brianna Wiest

1 Tudattalan viselkedésformák, amelyek miatt nem élhetsz úgy, ahogy szeretnél

Minden nemzedékre jellemző valamifajta „monokultúra”, egy olyan uralkodó minta vagy hitrendszer, amelyet az emberek öntudatlanul is „igazságként” fogadnak el.

Az 1930-as évek Németországának vagy 1776 Amerikájának monokultúráját könnyű azonosítani. Pontosan tudjuk, hogy az akkor és ott élő emberek számára mi volt „jó” és „igaz”, még ha valójában természetesen néha máshogy álltak is a dolgok.

Az éppen aktuális monokultúra hatásainak átlátásához szükséges objektivitást nagyon nehéz kialakítani. A mélyen beépült „igazság” már nem érződik „kulturálisnak” vagy „szubjektívnek”.

A belső zűrzavarunk jó részének az az alapja, hogy nem azt az életet éljük, amire vágyunk, csak mert öntudatlanul magunkévá tettük a „normális” és az „ideális” narratíváját.

Az adott monokultúra alapelvei áthatják mindazt, amiért élnünk kellene (nemzet, vallás, énkép stb.), és amikor előre szeretnénk lépni, az aktuális gondolkodási rendszerünk sokféleképpen hátráltat minket. Következzen a nyolc leggyakoribb akadály.

01 | Úgy véled, hogy a lehető legjobb élet kialakításához csak el kell döntened, hogy mit akarsz, azután tenni érte, valójában azonban pszichológiailag alkalmatlanok vagyunk arra3, hogy megjósoljuk, mi tesz majd bennünket boldoggá.

Az agyad csak azt észleli, amit ismer, amikor tehát a jövőről döntesz, valójában egy múltbeli megoldást vagy eszményt ismételsz meg. Amikor a dolgok nem a várakozásaidnak megfelelően alakulnak, azt hiszed, azért vallottál kudarcot, mert nem sikerült újraalkotnod valamit, amit kívánatosnak tartottál. A valóságban valószínűleg valami jobbat, ám ismeretlent hoztál létre, és az agyad ezért ítélte tévesen „rossznak”. (A történet tanulsága: a pillanatban élés nemcsak a zen követőinek és a megvilágosultaknak fenntartott fennkölt eszmény, hanem az illúziómentes élet egyetlen módja. Ez az egyetlen, amit az agyad képes felfogni.)

02 | Kivetíted a jövődre a jelen pillanatot, mert szentül hiszed, hogy a siker egyenlő valaminek az elérésével, ezért folyton pillanatfelvételeket készítesz az életedről, és vizsgálgatod, hogy már boldog vagy-e.

Meggyőzöd magad, hogy az adott pillanat mindig jelent valamit az egész életedre nézve. Mivel az agyunk beállításai folytán úgy véljük, hogy a siker valaminek az elérését jelenti – amikor elérjük a céljainkat, befejezünk valamit –, a jelen pillanatot mindig az alapján mérjük, hogy mennyire „sikeres”, mennyire hangzik jól a történet, más hogyan vélekedne a pillanat rövid összefoglalásáról. Az jár a fejünkben, hogy „Ez minden?”, mert elfelejtjük, hogy minden csak ideiglenes, és egyetlen egyedi esemény sem összegezheti a nagy egészet. Nincs hova „elérni”. Kizárólag a halál felé sietünk. Nem az a siker, ha eléred a céljaidat. Hanem hogy mennyit fejlődsz a folyamatban.

03 | Abból indulsz ki, hogy a „zsigeri ösztönök” követése azt jelenti: a boldogság „jó”, a félelem és a fájdalom „rossz”.

Amikor olyasmit akarsz tenni, amit nagyon szeretsz, ami sokat jelent számodra, félelem és fájdalom törhet rád, mert nyilvánvalóvá válik a sebezhetőséged. A rossz érzéseket nem csak intő jelként értelmezheted. Azt is jelezheti, hogy ijesztő dolgot teszel, ami ugyanakkor megéri a fáradságot. Ha nem akarnád megtenni, közömbösen viszonyulnál hozzá. Félelem = érdeklődés.

04 | Szükségtelen problémákat és válságokat gyártasz az életedben, mert félsz az élettől.

A fölösleges válságteremtés tulajdonképpen az elkerülés egyik módszere. Megakadályozza, hogy sebezhetővé válj, vagy hogy számonkérjék rajtad, amitől félsz. Soha nem az zaklat fel, amire hivatkozol: a problémagyártás szükséglete abból fakad, hogy nem mersz önmagad lenni, azt az életet élni, amire vágysz.

05 | Azt hiszed, ahhoz, hogy megváltoztasd a meggyőződéseidet, új gondolkodásmódra van szükséged, pedig csak olyan élményeket kellene keresned, amelyek magától értetődővé teszik ezt a fajta gondolkodásmódot.

A meggyőződés azt jelenti, hogy igaznak vélsz valamit, amit a tapasztalataid igazolnak. Ha változtatni akarsz az életeden, változtass a meggyőződéseiden! Ha változtatni akarsz a meggyőződéseiden, keress olyan tapasztalatokat, amelyek igazolják az új meggyőződéseidet! És nem fordítva.

06 | Azt hiszed, hogy a „problémák” akadályozzák a célod elérését, pedig az akadályok valójában magát az utat jelentik.

Marcus Aurelius jól összefoglalja mindezt: „Mert az értelem minden akadályát átformálja, átváltoztatja közvetlen céllá. Így lesz a cselekvést gátló akadályból cselekvés, az út torlaszából út.”4 Ha „problémába” ütközöl, úgy érzed, meg kell oldanod. A megoldásra tett lépéseid hatására óhatatlanul elkezdesz másképp gondolkozni, másképp viselkedni és másképp dönteni. A „probléma” felgyorsítja, hogy megvalósítsd azt az életet, amelyre mindig is vágytál. Egyszerűen csak kimozdít a komfortzónádból.

07 | Azt hiszed, hogy a múltad határoz meg, és még nagyobb baj, hogy mozdíthatatlan valóságnak tartod, holott valójában az azzal kapcsolatos érzékelésed veled együtt változik.

Mivel a tapasztalat mindig többdimenziós, sokféle emléket, élményt, érzést, fontos dolgot hívhatsz elő… és a választásod sokat elárul az aktuális lelkiállapotodról. Rengetegen esnek csapdába: hagyják, hogy a múlt meghatározza vagy kísértse őket, csak mert nem ismerték még fel, hogy a múlt nem akadályozza, hanem éppen hogy segíti őket a vágyott élet elérésében. Ez nem jelenti azt, hogy el kell felejtened vagy át kell színezned a fájdalmas, traumatikus eseményeket, csak az emlékezés során el kell tudnod fogadni ezeket, és el kell helyezned őket személyes fejlődésed folyamatában.

08 | Amikor a harag egyenlő az önismerettel, megpróbálod megváltoztatni az embereket, a helyzeteket és a dolgokat (vagy csak panaszkodsz/idegeskedsz miattuk). A negatív érzelmi reakciók többsége arról szól, hogy felismered saját magad egy olyan részét, amelyet igyekszel eltávolítani magadtól.

Az „árnyék-énjeid” azok a részeid, amelyekkel kapcsolatban életed egy pontján arra kondicionáltak, hogy „nem jók”, ezért elnyomtad őket, és mindent megtettél, hogy ne vegyél róluk tudomást. Ez nem jelenti azt, hogy ezeket a részeidet nem szereted. Amikor aztán valakin ezeket a vonásokat látod, dühbe gurulsz, de nem azért, mert ösztönösen ellenérzéseket váltanak ki belőled, hanem mert úrrá kell lenned azon a vágyadon, hogy teljesen beépítsd az adott vonásokat a tudatodba. Azt szereted másokban, amit magadban is szeretsz. És azt gyűlölöd másokban, amit magadban nem veszel észre.

2 A napi rutin pszichológiája

Az emberiség történelmének legsikeresebb alakjai – akiket sokan területük „zseniális” művelőiként, szakmájuk mestereként emlegetnek – a tehetség mellett egyvalamiben hasonlítottak: valamennyien merev (és speciális) rutin szerint éltek.

A rutin unalmasnak tűnik, az ellentéte annak, amit „jó életnek” neveznek. Azt feltételezzük, hogy a boldogságot úgy érjük el, ha mindig „többre” vágyunk, csak azt nem tudjuk, miből kellene „több”. Nem értjük meg, hogy a rutin nem azt jelenti, hogy minden áldott nap ugyanannyi időt töltünk el ugyanabban az irodában. Rutin lehet az is, hogy minden hónapban új országba utazunk. Vagy hogy rutinszerűen eltérünk a rutintól. Nem az a lényeg, hogy miből áll a rutin, hanem hogy a tudat alatti elménk mennyire érzi magát szilárdnak és biztonságban az ismétlődő cselekedetek és a kiszámítható események következtében.

Mindegy, hogy mivel szeretnéd tölteni a mindennapi életedet, csak az számít, hogy dönts, azután ragaszkodj a rutinhoz. Röviden: a rutin azért fontos, mert a megszokás egyfajta hangulatot teremt, ez a hangulat pedig létrehozza a személyiséged „tanulási” aspektusát. Arról nem beszélve, hogy ha hagyod, hogy az impulzusaid irányítsanak, akkor könnyen olyan dolgokat tehetsz vagy szerezhetsz meg, amiket valójában nem akarsz.

A valódi boldogságot nyújtó dolgok többsége nem csak átmeneti, azonnali kielégüléssel jár, ezért sokszor ellenállásba ütköznek és áldozatot kívánnak. Ha azonban a feladatot a „norma” részévé teszed, vagy önszabályozással leküzdöd az ellenállást, már nem érzed úgy, hogy „áldozatot” hozol. Ezért és még oly sok minden másért fontos a rutin (és a boldog emberek általában jobban ragaszkodnak hozzá).

01 | A szokások alakítják a hangulatodat, márpedig az életet a hangulatod szűrőjén át érzékeled.

Logikus lenne a feltételezés, hogy a hangulat a nap során összegyűlő és elkedvetlenítő gondolatok és stresszforrások eredménye. De ez nem így van. Robert E. Thayer pszichológus szerint a hangulatunk a szokásainkból fakad: hogy mennyit alszunk, milyen gyakran mozgunk, mi jár a fejünkben, milyen gyakran jár ez a valami a fejünkben és így tovább. A lényeg az, hogy nem egyetlen gondolattól lesz dühkitörésünk: a gondolat folyamatos jelentkezésének mintázata miatt a hatás összeadódik, és a gondolat érvényesnek érződik.

02 | Meg kell tanulnod, hogy a tudatos döntéseid határozzák meg a napod alakulását – nem a félelmeid és az impulzusaid.

A zabolázatlan elme valóságos aknamező. Szabályozás, fókusz, bázis vagy önuralom híján bármi képes meggyőzni arról, hogy szükséged van arra, amire valójában nincs. „Este inkább iszogatok a haverokkal, semmi kedvem készülni a holnapi prezentációra” – ez rövid távon érthető, hosszú távon azonban katasztrófához vezet. Egy italozós este miatt valószínűleg nem érdemes tönkretenni egy nagyon fontos megbeszélést. A rutin kialakításának megtanulása egyben azt is jelenti, hogy megtanulod a napod alakulásával kapcsolatos tudatos döntésekre bízni magad, és minden ideiglenes hülyeséget félreteszel.

03 | A boldogság nem arról szól, hogy mennyi mindent csinálsz, hanem hogy mennyire csinálod jól.

A több még nem jobb. A boldogság nem azt jelenti, hogy átélsz valami mást, hanem hogy folyamatosan átéled azt, amit már korábban is, csak új és más formában. Sajnos arra tanítanak minket, hogy minden gondolatunkat, lépésünket és döntésünket a szenvedélynek kell vezérelnie, ezért kínozzuk magunkat azzal a félelemmel, hogy azért vagyunk boldogtalanok, mert nem teszünk „eleget”.

04 | Amikor a mindennapi tevékenységedet szabályozod, kiiktatod az „üss vagy fuss” reakciót, mert már nem az ismeretlennel állsz szemben.

Ezért olyan nehéz megbirkózni a változással, az állandó szokások hívei pedig ezért találnak annyi örömöt a dolgokban: a félelemmel kapcsolatos ösztöneik egyszerűen csak tartósan ki vannak kapcsolva, ezért képesek élvezni az adott tevékenységet.

05 | Gyerekként a rutin adja meg a biztonságérzetünket. Felnőttként célt ad az életünknek.

Érdekes módon ez a két érzés jobban hasonlít egymásra, mint gondolnánk (legalábbis egy tőről fakadnak). Olyan ez, mint az ismeretlentől való félelem: gyerekként azt sem tudjuk, melyik a bal kezünk, arról végképp nincs fogalmunk, hogy miért élünk, vagy hogy egy bizonyos tevékenység, amit még soha nem próbáltunk ki, ijesztő vagy ártalmas lesz-e. Amikor felnőttként rutinfeladatot végzünk, vigasztalhat az az egyszerű gondolat: „Ezt meg tudom csinálni, már korábban is sikerült.”

06 | Azért tölt el elégedettség, mert a rutin újra és újra megerősíti a korábbi döntésedet.

Ha a szóban forgó döntés abban áll, hogy könyvet írsz – és megfogadod, hogy minden este írsz három oldalt, bármeddig is tart ez –, akkor nemcsak az írás elkezdéséről szóló döntésedet erősíted meg, hanem azt is, hogy képes vagy rá. Ez a legegészségesebb módja annak, hogy megerősítve érezd magad.

07 | Ahogy a tested szabályozza magát, a rutin lesz a „flow-élmény”-hez5 vezető út.

A „flow-élmény” (ha esetleg nem tudnád, de valószínűleg tudod) akkor jelentkezik, amikor teljesen belemerülünk egy tevékenységbe, minden más gondolatunk és aggályunk elszáll, tökéletesen jelen vagyunk a feladatban. Minél többet edzed a szervezetedet, hogy reagáljon a különböző hívójelekre – reggel hétkor felébredsz, délután kettőkor nekiülsz az írásnak stb. –, annál könnyebben, puszta megszokásból is átadod magad a flow-élménynek.

08 | Amikor küzdünk a rutin ellen, azt tanítjuk magunknak, hogy a „félelem” azt jelzi, hogy rosszul csinálunk valamit – pedig csak nagyon fontos számunkra az eredmény.

A rutin hiánya az örökös halogatás táptalaja. Teret biztosít a tudatalattink számára, hogy azt üzenje: „Na jó, most pihenhetsz egy kicsit”, pedig szorít a határidő. Ha azonban mindig ugyanabban az időpontban tartasz szünetet, akkor azért engedélyezed magadnak, mert „mindig így csinálom”.

3 Tíz dolog, amit magas érzelmi intelligenciával nem csinálunk

Az érzelmi intelligencia a legerősebb, egyszersmind leginkább alulértékelt jellemvonás a társadalmunkban.

Szeretjük azt hinni, hogy mindennapi működésünk a logikában és a józan észben gyökerezik, pedig hosszas tépelődés után sem jutunk más következtetésre, mint egyetlen szempillantás alatt.6 A világ vezetői sajnos kihagyják a társadalmi-politikai kérdésekből az emberi összetevőt, és a válási statisztikák idecitálása nélkül is egyértelmű, hogy nem mindig a megfelelő partnert választjuk (ahogy arra sem vagyunk képesek, hogy tartós intim kapcsolatokat tartsunk fenn).

Az emberek mintha azt hinnék, hogy a legintelligensebb megoldás a teljes érzelemmentesség. Csak az eredményes, aki géppé, korunk termékévé válik. Olajozott, a fogyasztókat kiszolgáló, digitálisan finomhangolt, jobbára értelmetlen, de kiválóan működő robottá. Így hát szenvedünk.

Következzenek azoknak az embereknek a szokásai, akik képesek arra, hogy tisztában legyenek az érzéseikkel. Akik tudják, hogyan kell kifejezni, feldolgozni, szétszedni és megjavítani a tapasztalataikat, mert ők irányítják saját magukat. Ezek az emberek a valódi vezetők, ők élik a legteljesebb és leghitelesebb életet, és tőlük kellene tanulnunk. Az érzelmi intelligenciával rendelkezőket az alábbi tulajdonságok jellemzik.

01 | Nem feltételezik, hogy az, amit egy adott helyzettel kapcsolatban gondolnak és éreznek, egyenlő a valósággal vagy azzal, ahogy az események alakulni fognak.

Tisztában vannak vele, hogy az érzelmeik reakciók, nem az események pontos visszajelzései. Elfogadják, hogy e reakciók sokszor a saját problémáikból fakadnak, nem az objektív helyzetből.

02 | Az érzelmi bázisuk nem rajtuk kívül található.

Az érzelmeik nem „másvalaki művei”, következésképp nem „valaki másnak kell megoldani a problémáikat”. Mivel értik, hogy tapasztalataiknak ők maguk az elsődleges okai, nem esnek a méltatlankodó passzivitás csapdájába: nem vélik úgy, hogy az univerzum elrontott valamit, tehát az univerzumnak is kell kijavítania a dolgot.

03 | Nem jelentik ki, hogy pontosan tudják, mi tenné őket igazán boldoggá.

Minthogy a referenciapontunk minden egyes pillanatban egy múltbeli esemény, nincs eszközünk annak meghatározására, hogy mi tenne minket igazán boldoggá, csak úgy érezzük, „megmenekültünk” attól, ami a múltbeli tapasztalatainkban kellemetlennek bizonyult. Ezt tudván nyitottan állnak minden élményhez, amelyet az élet felkínál nekik, mert tisztában vannak vele, hogy mindennek van jó és rossz része is.

04 | Nem gondolják, hogy ha félnek, tévúton járnak.

Akkor jársz tévúton, ha közömbös vagy. A félelem azt jelenti, hogy olyasmi felé tartasz, amit szeretsz, csak a régi meggyőződéseid vagy a kezeletlen traumáid az utadba állnak. (Vagy inkább gyógyulásra várnak.)

05 | Tudják, hogy a boldogság döntés kérdése, de nem éreznek kényszert, hogy egyfolytában meghozzák ezt a döntést.

Nem ringatják magukat abba az illúzióba, hogy a „boldogság” a tartós öröm állapota. Hagynak maguknak időt, hogy minden élményt feldolgozzanak. Megengedik maguknak, hogy természetes állapotukban létezzenek. Elégedettek, mert nem kell ellenállniuk.

06 | Nem hagyják, hogy más válassza ki a gondolataikat.

Felismerik, hogy a társadalmi kondicionálás és az örök emberi majomagy következtében gyakran elbizonytalanítják őket olyan gondolatok, meggyőződések és gondolkodásmódok, amelyek soha nem is voltak az övéik. Ennek leküzdésére számba veszik a meggyőződéseiket, átgondolják, honnan származnak, és eldöntik, hogy az adott referenciakeret valóban hasznos-e számukra.

07 | Felismerik, hogy a sziklaszilárd lelki nyugalom nem jelent érzelmi intelligenciát.

Nem fojtják el az érzéseiket, és nem is próbálják addig tompítani őket, míg meg nem szűnnek. Ugyanakkor képesek visszatartani az érzelmi reakcióikat, amíg nem kerülnek olyan környezetbe, ahol nyugodtan kifejezhetik az érzéseiket. Nem fojtanak el semmit, csak sikeresen kezelik az érzéseket.

08 | Tudják, hogy az érzések nem végzetesek.

Eljutottak az állóképességnek és a tudatosságnak arra a fokára, ahol pontosan tudják, hogy még a legborzalmasabb dolgok is csak átmenetiek.

09 | Nem fogadnak el mindenkit közeli barátnak.

Felismerik, hogy a valódi bizalom és intimitás fokozatosan épül fel, és jól meg kell válogatni, hogy kit tartunk érdemesnek rá. Nem emelnek falat maguk köré, nem zárkózottak, csak tudatosan döntik el, hogy kit engednek be az életükbe és a szívükbe. Mindenkivel kedvesek, de csak kevesek előtt nyílnak meg igazán.

10 | Nem keverik össze a rossz érzést a rossz élettel.

Tudják, mi az extrapolálás, és kerülik is: azaz nem vetítik ki a jelen pillanatot az előrelátható jövőre – nem hiszik, hogy az adott pillanat egyenlő azzal, ami egész életükben vár rájuk, mert tudják, hogy az csak egy múló, átmeneti tapasztalás. Az érzelmileg intelligens emberek nem bánják, ha „rossz” napjuk van. Engedélyezik maguknak, hogy emberiek legyenek. Az ellenállás hiányában lelnek a legnagyobb békére.

4 Hogyan válnak újra idegenné azok, akiket egykor szerettünk

Érdekes belegondolni, hogy aki valaha a mindenséget jelentette számunkra, hogyan válik a szemünkben újra semmivé. Hogy megtanulunk felejteni. Hogy felejtésre kényszerítjük magunkat. Hogy addig is mit teszünk a feledni kívántak helyére. A kapcsolatot követő dinamika mindig többet árul el, mint maga a kapcsolat – a gyász gyorsabb tanító az örömnél –, de hogy értelmezed azt, amikor egyszer csak újra idegenek lesztek egymásnak? Hiszen továbbra is ugyanúgy ismeritek egymást. Talán az az egyetlen megoldás, hogy valaki mássá alakítod a fejedben, és már nem az az ember lesz, aki ismerte az összes szorongásodat, ezerszer látott meztelenül, tudta, mitől fakadsz sírva, és hogy mennyire szereted.

Amikor az életünk valaki körül forog, az nem múlik el egyik napról a másikra, akkor sem, ha már csak egy emlék árnyéka maradt belőle. Valami mindig megmarad. Mindannak az emléke, ahol jártatok, amit mondtatok, és a dalok, amiket hallgattatok.

Előbb-utóbb mindenkivel előfordul, hogy áll a boltban a pénztárnál, felcsendül az egyik ilyen dal, és újra ugyanazt érzi. És az érzés talán soha nem is múlt el teljesen.

Tényleg elfelejted a szerelmeid születésnapját, az összes – intim és kevésbé intim – első alkalmat? Vajon az évfordulók tényleg egyszerű hétköznappá alakulnak? A közös emlékek, az egymásnak tett ígéretek tényleg semmissé válnak? A szakítás után tényleg kiüresednek, vagy tudatosan nem veszel róluk tudomást, mert egyszerűen nincs más lehetőséged? Azt hiszem, az agyad azt üzeni, hogy lépj tovább, és a szívedet is erre kényszeríti.

Szeretném hinni, hogy vagy örökké szeretünk valakit – legalábbis valamilyen formában –, vagy soha nem is szerettük. Hogy amikor két molekula reakcióba lép egymással, mindkettő átalakul. Hogy néha nem hegednek be a másoknak okozott sebek, ezért nem akarunk még egyszer ugyanabba a csapdába esni. Nem akarom elhinni, hogy azért lépünk ki egymás életéből, mert már nem vagyunk egymásnak fontosak. Tudom, hogy a szerelem nem pótolható. Könnyen lehet – azt hiszem, szeretném remélni –, hogy csak kényszerből tesszük azzá.

Talán csak annyiról van szó, hogy valamennyien a saját kis világegyetemünk középpontjában állunk, és amikor időnként találkozunk valaki más univerzumával, a közös metszet változtat valamit a világunkon. A találkozás megtörhet, megváltoztathat, kimozdíthat minket a helyünkből. Néha egyesülünk, máskor szétválunk, mert nem merjük elveszíteni annak a kényelmét, amit ismerni vélünk.

Akárhogy is, a fejlődés elkerülhetetlen. Hogy többet tudjunk a szerelemről és a hatásairól, és arról a fájdalomról, amelyet csak a szívünkben támadt űr, az ágyunkban tátongó üresség és a mellettünk lévő székről hiányzó ember idézhet elő. Hogy az üresség helyén megjelenik-e még valaha az, aki okozta… nem tudom. Hogy jöhet-e még valaki, aki pontosan beleillik abba az üres helybe, amelyet a másik hagyott benned… szintén nem tudom.

Valamennyien idegenként kezdjük. A szerelem nevében hozott döntéseink többnyire elkerülhetetlennek tűnnek. Bizonyos embereket irracionális módon ellenállhatatlannak érzünk. Megtaláljuk a tökéletes lelki társunkat. Osztálytársaink, partnereink, szomszédjaink, családi barátaink, unokatestvéreink és testvéreink lesznek, és az életünk annyira összekapcsolódik, hogy már el sem tudjuk képzelni, hogy valaha nem ismertük egymást. És ez csodálatos. De nem a nyugalomra és a megközelíthetőségre vágyunk. Nem erről beszélek most. Nem ezen töprengünk, amikor vége szakad. Mind arra várunk, hogy összeütközzünk egy másik világegyetemmel, hogy ez megváltoztassa azt, amit mi nem vagyunk képesek megváltoztatni. Pontosan látjuk, amikor a vihar elcsendesedik, de érdekes módon már más szemmel nézünk a csillagokra, és nem tudjuk, nem dönthetjük el, kinek a hajóroncsa képes ezt megtenni nekünk.

Valamennyien idegenként kezdjük, de sokszor elfelejtjük, hogy nem mi döntjük el, kiből lesz újra idegen.

5 A magas szociális intelligenciával rendelkezők 16 ismérve

Talán nem tudnád megmondani, hogy mit jelent a szociális intelligencia, de biztosan volt már dolgod társasági szempontból ügyetlen emberrel, akitől legjobb esetben csak ideges leszel, rosszabb esetben fizikai feszengést érzel.

A kulturális szociális intelligencia nem más, mint a jó modor. A hagyományos „udvariasság” azonban egyre inkább veszít a vonzerejéből – azt a képzetet kelti ugyanis, hogy a személyiségünk feloldódik egy uniformizáltabb viselkedésben. Nyilván szeretnénk kölcsönösen kellemesen érintkezni az embertársainkkal, ugyanakkor nem kell feláldoznunk az őszinte önkifejezést egy-egy udvarias biccentés vagy bájos mosoly kedvéért. A kettő nem zárja ki egymást.

A szociálisan intelligens emberek gondolkodása és viselkedése túlmutat azon, ami az adott pillanatban kulturálisan elfogadhatónak minősül. Képesek úgy kommunikálni másokkal, hogy azok fesztelenül viselkedhetnek, nem kell feláldozniuk a személyiségüket és a mondanivalójukat. Természetesen ez az egymáshoz való kapcsolódás alapja, az agyunk természetétől fogva erre vágyik, ez segít a személyes boldogság elérésében.

A szociálisan intelligens embereket az alábbi tulajdonságok jellemzik.

01 | Nem igyekeznek erős érzelmi reakciót kicsikarni a beszélgetőtársukból.

Kommunikációjuk során nem nagyobbítják az érdemeiket, hogy csodálatot váltsanak ki a másikból, és a nehézségeiket sem túlozzák el, hogy együttérzésre találjanak. Az ilyesmi általában akkor fordul elő, amikor a szóban forgó téma nem igényel erős reakciót, és a másik kellemetlenül érzi magát, mert úgy érzi, érzelmi reakciót kell színlelnie.

02 | Nem nyilvánítanak kategorikus véleményt az emberekről, a politikáról és a különböző eszmékről.

Ha unintelligensnek akarsz tűnni, elég ennyit mondanod: „Ez a gondolat helytelen.” (Neked talán az, mégis létezik, mert másnak viszont nagyon is helyes.) Az intelligens ember így fogalmaz: „Én személy szerint nem értem ezt a gondolatot vagy nem értek egyet vele.” Aki kategorikusan nyilatkozik valakiről vagy valamiről, az nem érti, hogy milyen sokféle nézőpontból vizsgálható az adott jelenség. Ez a rugalmatlan gondolkodás és a szűklátókörűség definíciója.

03 | Nem söprik le rögtön a kritikát, és nem adnak rá olyan erős érzelmi reakciót, amitől megközelíthetetlenné vagy változásra képtelenné válnak.

Igen nehéz olyan emberekkel kapcsolatban élni, akik még a legóvatosabb felvetéstől is, miszerint a viselkedésük esetleg bántó, annyira fenyegetve érzik magukat, hogy megharagudnak arra, aki felvetette a dolgot, és ezzel csak még jobban elmélyítik a problémát. A szociálisan intelligens előbb végighallgatja a kritikát, csak azután reagál rá – az alapos megfontolást nélkülöző azonnali érzelmi reakció egyszerűen csak védekezés.

04 | A másikkal kapcsolatos véleményüket nem keverik össze a tényekkel.

A szociálisan intelligens ember nem jelenti ki tényként, hogy: „Ez egy bunkó.” Inkább így fogalmaz: „Volt vele egy negatív élményem, nagyon kellemetlenül éreztem magam.”

05 | Nem általánosítanak másokkal kapcsolatban a viselkedésük alapján.

Nem a „te soha” és a „te mindig” kifejezésekkel támasztják alá a mondandójukat. Az érveiket nem azzal kezdik, hogy „te így meg úgy”, hanem azzal, hogy „úgy érzem”. Ennek az az oka, hogy ha a nyelvi megfogalmazás nem fenyegető, a másik sokkal nyitottabban viszonyul a nézőpontunkhoz, és így párbeszéd jöhet létre, amely az elérni kívánt változáshoz vezet.

06 | Pontosan fogalmaznak.

Azt mondják, amit mondani akarnak, nem kerülgetik a forró kását. Higgadtan, egyszerűen, tömören és megfontoltan fogalmaznak. Az a fontos számukra, hogy közöljenek valamit, nem a másik reakciójára várnak.

07 | Képesek egészséges távolságtartásra.

Más szóval tudják, hogy nem körülöttük forog a világ. Képesek úgy végighallgatni a másikat, hogy nem vesznek személyes sértésnek minden mondatot. Képesek távolságot tartani a saját projekcióiktól, és legalább megpróbálják megérteni a másik álláspontját, amelyet nem tekintenek azonosnak a sajátjukkal.

08 | Nem próbálják meg felvilágosítani a másikat a tudatlanságáról.

Amikor azzal vádolsz valakit, hogy téved, az mindjárt védekező pozíciót vesz fel, és megfontolni sem hajlandó az övétől eltérő álláspontot. Ha először elfogadod a nézőpontját („Ez érdekes, még soha nem gondoltam erre…”), azután közlöd a véleményed („Nemrég jöttem rá, hogy…”), végül pedig biztosítod róla, hogy továbbra is a beszélgetés fontos résztvevője, és kíváncsi vagy a véleményére („Te mit gondolsz erről?”), akkor nyitottá válik a párbeszédre, és mindketten tanulhattok valamit a puszta védekezés helyett.

09 | Tudomásul veszik a másik érzéseit.

A másik érzéseinek tudomásulvétele azt jelenti, hogy elfogadjuk, úgy éreznek, ahogy; nem próbáljuk a logika segítségével semmibe venni, eltagadni vagy megváltoztatni azokat. (Például: „Szomorú vagyok.” „Ne legyél szomorú, csodálatos az életed!”) Itt főként az okozza a félreértést, hogy elfogadni az érzéseket nem ugyanaz, mint elfogadni a gondolatokat. Vannak olyan gondolatok, amelyek nem érdemesek az elfogadásra, az érzéseket azonban észre kell venni, tudomásul kell venni és tiszteletben kell tartani. Ha tudomásul vesszük a másik érzéseit, azzal tudomásul vesszük, hogy ki ő valójában, még ha mi máshogy is reagálnánk. Más szóval elfogadjuk őt, akkor is, ha különbözik tőlünk.

10 | Felismerik, hogy a saját „árnyék-énjük” jellemvonásai, viselkedése és mintázatai bosszantják őket másokban.

Lehet, hogy azért gyűlöljük a tájékozatlan politikust, mert kivetítjük a félelmünket, hogy unintelligensek vagy képzetlenek vagyunk. Ha erősen neheztelünk egy különösen passzív barátunkra, talán arra utal, hogy hajlamosak vagyunk másoknak átadni az irányítást az életünk felett. Az összefüggés nem mindig kézenfekvő, de erős érzelmi reakció esetén mindig ott van valahol a háttérben. Ha egyszerűen csak nem tetszene valami, nem foglalkoznánk vele.

11 | Nem állnak le vitatkozni olyanokkal, akik tanulás helyett csak győzni akarnak.

Ezt az esetet arról lehet felismerni, hogy az illető „erőltetett” érveket sorakoztat fel, vagy logikátlanul érvel, hogy úgy tűnjön, neki van igaza. A szociálisan intelligens ember tudja, hogy nem mindenki akar kommunikálni, tanulni, fejlődni vagy másokhoz kapcsolódni – ezért nem is erőlteti a dolgot.

12 | Azért hallgatják végig a másikat, hogy megismerjék a véleményét, nem azért, hogy reagáljanak.

Amikor másokat hallgatnak, nem az jár a fejükben, hogy mit reagáljanak majd, hanem a mondandóra figyelnek. Ez a „figyelmes jelenlét” metagyakorlata.

13 | Semmi olyasmit nem posztolnak ki nyilvánosan, ami kínos lenne a szüleik előtt, nehéz lenne megmagyarázni egy gyereknek vagy kellemetlen lenne, ha a főnökük meglátná.

Eltekintve attól, hogy előbb-utóbb a fentiek mindegyikére sor kerül, aki olyat posztol, ami mellett nem tud teljes mellszélességgel kiállni, az nem őszinte magával (ilyenkor énjének az a része kerekedik felül, amely azt szeretné, ha mások elfogadnák).

14 | Nem érzik úgy, hogy az ő tisztjük megítélni, mi igaz, és mi nem.

Nem azt mondják, hogy „Nincs igazad”, hanem hogy „Szerintem nincs igazad”.

15 | Nem „mérgezik a kutat”, és nem személyeskednek csak azért, hogy megcáfoljanak valamit.

A „kútmérgezés” az az érvelési hiba, amikor a másik személyét támadjuk, hogy eltereljük a figyelmet a (talán nagyon is érvényes) mondanivalójáról. Ha például a napi három szelet csokit fogyasztó illető kijelenti: „Szerintem nem egészséges, ha egy gyerek túl sok édességet eszik”, a szociálisan intelligens ember nem azt feleli, hogy „Pont te mondod?”; képes objektíven megítélni a kijelentést, függetlenül attól, ki mondta. Általában éppen azok látják a legjobban az adott dolog lényegét, akik érintettek (még ha a felszínen ettől képmutatónak is tűnnek).

16 | A legfontosabb kapcsolatuk saját magukhoz fűződik, és ezen fáradhatatlanul munkálkodnak.

A szociálisan intelligens ember mindenekelőtt megérti, hogy a másokkal kialakított kapcsolat a saját magunkkal kialakított kapcsolat kiterjesztése.

Felelős kiadó Gyuricza Eszter

Felelős szerkesztő Bárdos Zsuzsa

A szöveget gondozta Varga Anita

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

A borítót a Thought Catalog Books terve alapján
készítette Szalkai Diána

Tördelte Kaposvári Franciska

Elektronikus változat

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Jost – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License