Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

1. FEJEZET

2. FEJEZET

3. FEJEZET

4. FEJEZET

5. FEJEZET

6. FEJEZET

7. FEJEZET

8. FEJEZET

9. FEJEZET

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Dánielné Lengyel Laura

AZ UTOLSÓ HUNYADI

BUDAÖRS, 2025

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-231-3 EPUB
ISBN 978-963-678-232-0 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

első kiadás: 1933

a borító a bécsi Ambrasi-gyűjteményben található
domborművű portré részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

1. FEJEZET

A budai királyi palota kápolnája előtt egyszerre vigyázzba kapták magukat az apródok. A reggeli misének vége. Beatrix királyné jön le kíséretével a lépcsőkön.

A kora márciusi nap ott ragyog a királyasszony sötétvörös, fehér prémmel szegélyezett köntösén, mesés ékszerein, amelyekkel urának, Mátyás királynak, gyöngéd nagylelkűsége halmozta el. A gyönyörű aragóniai hercegasszony, aki a messze Nápolyból jött ide magyar királynénak, méltóságteljesen, lassan lépdel udvarhölgyei között. Akik igy látják, amint magasra tartja fejét, elnéz mindenki fölött, alig akarják elhinni, hogy pár pillanattal ezelőtt még ott térdelt az oltár előtt, szinte földig hajtva gőgös, szép fejét.

Vajon miért imádkozott a nápolyi király leánya, aragóniai Beatrix, Európa egyik legkiválóbb, leghatalmasabb fejedelmének. Hunyadi Mátyásnak, hitvese, akit mindenki irigyelt? Vajon mit kérhet, miért könyöröghet a szép, hatalmas királynét

Hiszen mindene megvan, amire emberi, vagy, - mert az álmokban, kívánságokban ez az erősebb, - az asszonyi szív csak vágyakozhat.

Hát akkor bizonyára azért könyörög, hogy Isten tartsa, őrizze meg zavartalanul, fogyatkozás nélkül családi boldogságát.

Így gondolkoznak a távolabb állók. Akik azonban jobban ismerik a királynét, tudják, hogy Beatrix királyné gondolatai között lehetetlen kutatni, még a próbálkozás is nagyon veszedelmes dolog.

S amikor a királyasszony a Szent Szűz oltára felé emeli könnyben úszó szemét, mindenki lehajtja fejét s úgy merül imakönyvébe, nehogy őfelsége észtem vegye a kíváncsi pillantásokat.

Az istentiszteletnek vége. A királyné kifelé indul. Nyomában udvarhölgyei.

A legtöbbje nápolyi. A szép hercegkisasszony nagy kíséretet hozott magával. Még többen követték, amikor már itt volt. A szerelmes, boldog férj nem akarta kedvét rontani. Azóta is némán tűri, hogy évről-évre egyre több idegen jön Budára, s a rossz nyelvek szerint a magyarok kezdenek onnét kiszorulni, vagy legalább is csak tűrt vendégekké válnak.

No de hát mindez csak amolyan tréfás szófia-beszéd. Vannak emberek, akik mindennel mindig elégedetlenek. Ugyan melyik magyarnak lehetne kifogása Hollós Mátyás udvara ellen, hogy az nem eléggé magyar?!

A királyné első udvarhölgye a nápolyi grófnő, Beccaria Johanna. De mellette senkit sem kedvel úgy, mint keresztleányát, Frangepán Beatrixet.

Frangepán Beatrix most múlt tizenhat esztendős. Két éve került a királyné udvarába. Apja, Frangepán Bernandin gróf, Mátyás igaz, hűséges híve.

Bernandin gróf korán lett özvegyember s a kis Beatrix úgy él a királyasszony mellett, mintha tulajdon leánya lenne. Talán gyermekét pótolja ez a kedves, kis leány? Hiszen a szép, hatalmas, uralkodni szerető királyasszonynak egyetlen bánata, hogy Isten nem áldotta meg házasságát gyermekkel.

És hogy még nagyobb legyen szívének keserűsége, lelkének bánata, itt él és nevelkedik a királyi udvarban egy serdülő ifjú, akire úgy tekintenek, mintha valóságos királyfi volna!

Régen volt, még első feleségének, Pogyebrád Katalinnak halála után, hogy a király megismerkedett a boroszlói csillagász szép, szőke leányával, Borbálával. Soha semmiféle asszony! teremtés nem tudott olyan közel férkőzni Mátyás szívéhez, leikéhez, mint ez a szelíd, szőke sziléziai leány, akit feleségül vett, mint Corvin Mátyás, de akit nem tehetett királynévá, nem emelhette trónusra. Nem koronáztathatta meg, mert jól tudta, hogy polgári rendből való asszonyt a főnemesség uralkodónénak, királynénak nem fogja elfogadni.

A törvény megengedte az uralkodóknak a rangjukon aluli házasságot, - de az asszony ilyes esetben nem osztozkodott férje jogaiban és címeiben és a gyermek nem örökölhette apja rangját.

Mátyás boldog volt Borbálával, akinek szépsége, jósága, kedvessége derűssé varázsolta azt a pár évet, amelyet együtt töltöttek.

De Borbála kisfiának, Jánosnak születése után nemsokára elköltözött a földi világból.

- Úgy röppent be életembe, mint szelíd mosolygás, - mondta Mátyás édesanyjának, amikor a boroszlói temetés után néhány napra lement Hányadra Erzsébet asszonyhoz. - Úgy röppent be életembe, mint szelíd mosolygás és úgy szállt el, mint a sóhaj.

- Isten nyugosztalja szegényt, - felelte Erzsébet asszony és szelíden végigsimogatta fia fejét. - Ami megtörtént, azért hiába emésztjük magunkat. Isten békéje a halottal, az ő vigasztaló és enyhülést adó irgalma legyen veled, édes fiam. A gyereket pedig, azt a fiút, én fogom nevelni. Itt magamnál, a Hunyadi-házban. Hunyadi János emlékezetének fényességében és ragyogásában.

Büszkén mondta ezt a nagyasszony, aki tudta Hunyadi Jánost életében méltóan kísérni és halálában méltóan meggyászolni.

Mátyás kezet csókolt anyjának s igy került le a kis Corvin János Hunyadra, Erzsébet asszony házába.

Mátyás a legjobb mestereket, tanítókat, nevelőket rendelte a gyermek mellé. Ha a trónt nem is örökölheti, ő lesz a Hunyadi-vagyon örököse.

Erzsébet asszony már megcsinálta végrendeletét, melyben óriási vagyona egyedüli és kizárólagos fiúörököseként unokáját, Corvin Jánost nevezi meg.

Ezekkel az óriási uradalmakkal nagy kötelezettségek és feladatok járnak, elő kell reájuk készíteni a kis grófot.

Mert ekkor már Hunyad grófja volt Corvin János.

Aztán pár évi bús özvegység után, amely alatt Mátyás a szép, a szelíd, a jó Borbálát gyászolta, jött az új házasság.

De ez már nem titkos, nem rangon aluli, melyben az asszonynak nincs joga férje méltóságában és címében osztozni. Mátyás új választottja: királyleány, a fenséges aragóniai házból származó Beatrix.

Csodákat beszélnek a fiatal királyleány szépségéröl, méltóságteljes büszkeségéről, műveltségéről, tudásáról.

- Ez aztán igazi királyné, - mondják mindenfelé, - Hollós Mátyáshoz, Európa egyik legnagyobb uralkodójához való. És ha a jó Isten kegyelme megáldja házasságukat, Hunyadi-vérből és aragóniai királyi házból való utód fog a királyi trónuson ülni.

Az esküvő után nagy pompa, fény és ünnepségek között hozták haza az ifjú királynét. Fénybeborult a királyi várlak, mert a királyasszony tele marokkal szórja a pénzt.

- Hadd élje világát, hiszen még olyan fiatal, - mondja Mátyás, - ha egy kicsit szórja az aranyat, az se baj. Vegye körül magát mulatni vágyó emberekkel, azt akarom, hogy a magyarok országa igazi hazája legyen és ne ismerjen itt mást, csak örömöt, derűt, boldogságot.

A királyné él is a király engedékenységével. Akadnak rossz nyelvek, akik azt állítják, hogy néha vissza is él vele. De Mátyás csak mosolyogva legyint.

És mikor egyszer Erzsébet asszony is szóvá teszi, hogy Beatrix udvarát ellepték az idegenek, mégpedig nem tudósok, művészek, mint ahogy Mátyás rendelte, hanem léha tréfacsinálók, bohócok, hazug jövendőmondók, kuruzslók, szemfényvesztők, akik esztelenül szórják a pénzt, akiknek nemcsak a királyi udvarban, de még rendes úriházban sem volna helyük, a király csak vállat vont.

- Jelentéktelen apró dolgok. Nem érdemes velük törődni. Beatrix még gyermek. Hadd játsszon. Meg fog komolyodni, igazi királyné és hitves lesz, ha Isten áldása gyermeket ad neki és örököst a magyar trónnak.

Csakhogy a várva-várt örökös késik. S a királyné már nem mulat, a királyné már szomorú és szomorúsága kétségbeeséssé válik, mikor egy napon izmos, fekete, villogó szemű kisfiút vezetnek elébe, akit Mátyás szeretettel mutat be neki:

- Öleld meg a gyereket, Beatrix. Ez az én János fiam. Ha saját magáért nem volna kedves nekem; drága és szeretett, mert hiszen egészen dicsőült édesapám arcát örökölte.

A királyné mereven, mozdulatlanul áll s Mátyás hangja most már nagyon komollyá válik, mikor á feleségéhez fordul:

- Nem akarod megölelni a fiamat, Beatrix?

Beatrix most erőt vesz magán, átöleli a kisfiút s pár szíves szót szól hozzá. De valósággal megkönnyebbülten lélegzik fel, mikor Mátyás kiadja a rendeletet: