Vivy N. Scott

Újra élni

Jelen könyvet, illetve annak részeit a szerző előzetes írásos engedélye nélkül tilos reprodukálni, adatrögzítő rendszerben tárolni, bármilyen formában, vagy eszközzel – elektronikus, vagy más módon közölni!

Copyright © Ivády Orsolya

Copyright © Vivy N. Scott

All right reserved!

Minden jog fenntartva!

Elérhetőség:

agendakiado@gmail.com

https://www.agendakiado.com

ISBN EPUB: 978-615-6365-68-2

Ágenda Kiadó

Debrecen, 2022

Az élet csak egy pillanat. Elég egy rossz mozdulat, egy rossz döntés, és minden jó, ami eddig meghatározta az életed, az enyészeté lesz. Nem tudom feldolgozni. Mindenki azzal vigasztal, hogy idővel minden jobb lesz. Halványodni fog a fájdalom. Ez egy baromság. Főleg, ha te magad vagy az oka a szenvedésnek. A lelkiismeret sosem nyugszik, és nem hagyja, hogy enyhüljön a fájdalom. A lelkem segítségért kiált, de senki nem hallja meg. Még én magam sem. Ő viszont meghallotta. A lány, akit a legkevésbé akartam beengedni az életembe.

Jake

1. fejezet

Jake

A megbeszélés az irodámban nem igazán kötötte le a figyelmem. Elmélyülten firkálgattam egy papírlapra. Gazdasági igazgatóként kicsit jobban kellene figyelnem a testvéremre, főleg, hogy egy kezdő író könyvét készülünk piacra dobni. A legnagyobb igyekezetem ellenére sem voltam képes koncentrálni. Ma három éve. Kibaszott három éve siklott ki az életem. Külső szemmel azt a látszatot keltem, hogy minden rendben. Sikeres vagyok, gazdag és fiatal. Jó partinak számítok a nők körében, és nekik csak ez számít. A pénz és a presztízs. Nekem mindkettő megvan. Egy jó dugáson kívül mást nem is tudok nekik ajánlani. Nem tudok? Vagy nem akarok? Teljesen mindegy. A lényegen úgysem változtat. Nincs szükségem kapcsolatra. Nincs szükségem szerelemre. A szívem egy darabja Valerievel halt. Emma kissé indulatos kérdése hozott vissza borús gondolataimból.

– Jake, figyelsz te rám egyáltalán?

Az asztalra dobtam a tollat és ránéztem.

– Persze.

Emma és én voltunk a Lenox könyvkiadó tulajdonosai. Én foglalkoztam a gazdasági ügyekkel, Emma minden mással. Brian, az egyik legjobb barátom, a grafikusunk. Ő is itt ül a megbeszélésen, és néma csodálattal lesi a húgomat. Örülök, hogy együtt vannak, de néha rosszul vagyok a boldogságuktól. Főleg amikor ennek hangot is adnak. Szerencsére ott van a másik barátom, Alex, aki hozzám hasonlóan vélekedik a kapcsolatokról. Vele szoktam néha elmenni szórakozni és csajokat felszedni. Este is találkozunk, de most csak a piálás lesz terítéken. Legalábbis nekem. Ma nincs csajozós hangulatom.

– Ha annyira figyeltél, akkor miről beszéltem?

Fogalmam sincs. Ezt persze nem mondtam ki hangosan, mert képes lenne letépni a fejem. Brian igyekezett menteni a helyzetet.

– Drágám, ne kínozd már szegény fiút! Van még idő a megjelenésig, addig történhetnek változások.

– Így van! – helyeseltem. – Add ki előolvasásra, ha gondolod, és utána meglátjuk, mennyire érdemes foglalkozni vele.

– És az új asszisztenshez mit szólsz?

– Vettél fel új asszisztenst? – kérdeztem hülyén.

Egy seggfejnek éreztem magam, hogy ennyire nem tudtam figyelni a testvéremre. Rosszallóan nézett rám, de becsületére legyen mondva, nem tett megjegyzést.

– Még nem, de tervezem. Hétfőn fogok vele beszélni. Külsősként már egyébként is velünk dolgozik egy ideje, de szeretném a csapatomban tudni.

– Oké, részemről rendben, de szeretnék majd én is találkozni vele.

– Ez csak természetes bátyus.

Elégedetten dőltem hátra székemben.

– Akkor végeztünk is?

Emma teátrálisan sóhajtott egyet.

– Igen, végeztünk. Vagyis még nem. Lenne egy utolsó kérdésem.

Ránéztem. Ugyanolyan világoskék szeme van, mint nekem, de az övében sokkal több melegség csillogott. Olyan szeretettel nézett rám, hogy szívem sajdult bele.

– Átjössz hozzánk vacsorára?

Annyira tudtam, hogy meg fogja kérdezni. Minden évben ezt csinálja, amikor évforduló van. Én pedig minden évben visszautasítom. Máskor nagyon szívesen vacsorázok velük, de nem ma. Nem ezen a napon. Ezt ő is tudja, mégis próbálkozik.

– Bocs hugi, de már elígérkeztem Alexnek. Talált valami új helyet, és elhívott, hogy nézzük meg. De ti eljöhetnétek velünk.

Elhúzta a száját.

– Brian mehet, ha akar, én biztos nem fogok. Szeretem Alexet is, de néha sok belőle. Kösz bátyus, de ezt most inkább kihagyom.

– Brian? – néztem kérdőn barátomra.

– Ezt most én is kihagyom tesó. Alig láttam a héten a csajomat.

– Ezt a hülye dumát! Tekintve, hogy együtt éltek – nevettem el magam.

– Nevess csak, nevess! De egyszer a te végzeted is megtalál, ha akarod, ha nem.

És el is szállt a pillanatnyi jókedvem. Tudom, mindenki azt szeretné, ha végre megállapodnék, de nem tudok. Az én végzetem a temetőben van.

Ma igen csak rövidre akartam zárni a munkanapot, így miután Emmáék elhagyták az irodámat, közöltem a titkárnőmmel, hogy ma már senkinek nem vagyok elérhető. Alexhez sem volt túl sok kedvem, de már megígértem neki, hogy elmegyek vele kocsmázni. Legszívesebben azonban inkább otthon maradtam volna egy üveg whisky társaságában. Nem jó ötlet! – figyelmeztetett a belső hangom. Igazat adtam neki. Ha otthon maradok és lemondok minden programot, estére mindenki nálam lenne, és árgus szemekkel figyelnének, nehogy valami hülyeséget csináljak. Pont elég volt nekik az az időszak, amikor magam alatt voltam. Nem akartam, hogy ismét aggódjanak miattam. Nem mintha bármi esély lenne rá, az az időszak elmúlt. Legfeljebb teljesen leiszom magam. És ha már ez a tervem, jobb társaságban, mint egyedül. Így maradt Alex.

Hazaérve első dolgom volt levetkőzni és úszni néhány hosszt a medencében. A takarítók szerencsére már végeztek, így nem kellett a fürdőgatyával foglalkoznom. Úgy ahogy voltam, meztelenül ugrottam egy fejest a hűs vízbe. Az úszás mindig megnyugtatott, és ez most sem volt másként. Néhány hossz után elmúlt a feszültség a vállaimból. Felhőtlen boldog most sem voltam, de már nagyobb várakozással tekintettem az este elé.

Mia

– Mit csinálunk este? – kérdezte legjobb barátnőm, Karina, lábkörmeit festve.

Karina és én gyakorlatilag születésünk óta barátnők vagyunk. Kisebb–nagyobb megszakításokkal mindig itt voltunk egymásnak.

– Semmit – vontam meg a vállam.

Nem igazán van kedvem bulizni, de a tesómnak, Andynek, van bárja, ahova néha (na jó, elég gyakran) el szoktunk menni. Nem egy extravagáns hely, de a helyi fiatalok szeretik.

– Lemehetnénk a Vörös Rózsába – javasoltam végül jobb híján.

Muszáj volt mondanom valamit, mert tudom, hogy addig úgysem hagy békén, míg ki nem rángat valahova. A Vörös Rózsa tűnt a legjobb választásnak.

– Jó ötlet! Csináltatunk Judyval egy ütős pasi gyűlölő koktélt. Aztán meg egy pasizós koktélt.

Elhúztam a szám.

– Azt meghagyom neked.

Karina megvetően fújtatott egyet.

– Ne mondd nekem, hogy még mindig azt a gyökeret siratod? Mennyi idő is telt el azóta? Ja, hat hónap! Baszki, ennyi idő után már akár apácának is állhatnál. Tök pókhálós lehetsz már odalent. Nem, babám! Nem pocsékolhatod el a szépségedet! Egyszerűen nem hagyom.

– Ki mondta, hogy nem volt pasim az elmúlt hat hónapban?

– Ismerlek. Nem vagy az egyéjszakás kalandok híve. És sikít rólad, hogy csak a kezedet használod. De most komolyan Mia! Legalább egy vibrátort újíts be!

Elnevettem magam. Ezért szerettem ennyire ezt a lányt. Sosem tesz lakatot a szájára, és kerek-perec kimondja, amit éppen gondol. Bár ebben az esetben egy kicsit kényelmetlenül éreztem magam, mert én voltam a téma. Ennek gyorsan véget kellett vetnem. Nem szeretném, ha egész este az én szexuális életemet feszegetné.

– Befejezted? – kérdeztem unottan.

– Befejezem, ha megígéred, hogy összeszedsz egy kanos pasit, és egy kicsit helyre rakod a libidódat.

Megforgattam a szemem.

– Nem ígérek semmit, de megteszem, ami tőlem telik. Jó lesz így?

Ajkát lebiggyesztve nézett rám. Nem igazán volt elégedett a válasszal, de szerencsére annyiban hagyta a dolgot.

– Oké – egyezett bele kelletlenül.

Igen, volt egy kapcsolatom hat hónapja, ami csúfos kudarcba fulladt. Azóta még egy valamire való randim sem volt, nemhogy egy normális pasi. Abban Karinának igaza van, hogy az egyéjszakás kalandokat nem nekem találták ki. Úgy látszik, most a magány lett a hálótársam. Őszintén szólva jól is érzem így magam.

Néhány óra múlva csinosan felöltözve indultunk el otthonról. Karina egy rafinált szabású nyári ruhát vett fel, melynek sárga selyem anyaga kiemelte telt melleit és hosszú combját. Fekete haja lágy hullámokban omlott a hátára. Az egész megjelenése azt sugallta, hogy „Itt vagyok fiúk! Hódítsatok meg, ha tudtok!” Magamban mosolyogtam. Karina már csak ilyen volt. Gyönyörű, magabiztos, hódító. Én ennél sokkal visszafogottabb vagyok. Barátnőmmel ellentétben én nem szeretek a középpontban lenni. Nekem a pasizás sem ment olyan könnyen, mint neki. Az öltözékem sem volt olyan kirívó. Egy sötétkék sortot vettem fel, egy fehér, ujjatlan felsővel. Kevés sminket használtam, gyakorlatilag csak szájfény és némi szempillaspirál. A hajam francia stílussal fontam be, azt is drága barátnőm erőltette rám. Szerinte egyszerű, de szexi. Ebben mondjuk igazat adtam neki. Tényleg jól nézett ki. Ebből is látszik, hogy az egyszerűség híve vagyok. A szemüveget ma kivételesen otthon hagytam és kontaktlencsét tettem be. Ettől még zöldebbnek tűnt a szemem.

Már nem voltunk messze a bártól, de ahhoz, hogy elérjük célunkat, át kellett kelni az úton. A délelőtti esőtől még itt–ott tócsák voltak, úgyhogy kellő távolságot tartottunk az út szélétől. Nem eléggé. Egy fekete sportautó közeledett nagy sebességgel. A sofőr vagy nem látta, hogy ott állunk, vagy a tócsát nem vette észre, vagy egyszerűen csak leszarta; nem tudom. Mire mozdultam volna, hogy hátrébb lépjek, már meg is történt a baj. A sáros víz tetőtől–talpig beborított. Egy pillanatra levegőt is alig kaptam, ahogy a hideg víz beborított. Karina sikítva ugrott hátrébb. Neki szerencséje volt, csak a lába lett vizes.

– Hé, seggfej! Nem látsz a szemedtől? – kiáltottam utána dühösen.

Persze tök fölösleges volt, de nekem jólesett üvölteni egyet.

– Jól vagy? – kérdezte Karina aggódva.

– Azt leszámítva, hogy csupa víz vagyok, igen, kösz, jól vagyok.

Pár perccel később a bár parkolóján vágtunk át. Egy a bejáratnál parkoló fekete autó vonta magára a figyelmem. Oldalba böktem Karinát.

– Itt van annak a gyökérnek az autója.

Szóval a bárba igyekezett a pasi. Gonosz gondolat futott végig a fejemen. Édes a bosszú.

– És most száll ki belőle két elképesztő pasi – tájékoztatott Karina.

Odanéztem. Háttal állt mindkettő. Jól megnéztem magamnak a sofőrt. Fekete pólót viselt, fekete farmerrel. Innen is jól látszott, hogy magas és izmos. Fekete haja úgy állt, mintha most kelt volna ki az ágyból. Ennyi pont elég volt, hogy megjegyezzem magamnak. Még mindig fortyogtam a dühtől, amit csak tovább szított a vizesen rám tapadó ruha, és hogy a pasi egy gazdag ember. Megvártam, míg bemennek, majd kinyújtottam Karina felé a kezem.

– Add ide a rúzsodat!

– Mit tervezel? – kérdezte, miközben a táskájában kotorászott.

– Bosszút!

Elvettem tőle a rúzst, és egyenesen a fekete kocsihoz mentem. Egy gyönyörű Tesla S modell állt előttem, de most nem foglalkoztam vele, hogy egy igazi ritkaságot láthatok. Levettem a rúzsról a kupakot, és a vezető felőli oldalon lévő ablakhoz mentem. Nagy piros betűkkel kezdtem írni, hogy SEGGFEJ! Karina röhögve állt mellettem.

– Nem vagy semmi! Ettől tuti kiég az agya!

– És ez még csak a kezdet! – ígértem – azt hiszem, mégiscsak jól fogunk szórakozni ma este.

2. fejezet

Jake

A hely, ahova Alex hozott, egy bár Seattle külvárosában. Egy hosszúkás téglaépület nagy parkolóval. Lézengett már itt néhány autó, de volt egy olyan érzésem, hogy ide inkább csak törzsvendégek járnak. Alexnek jó érzéke van az eldugott helyek felkutatásában. Meg sem merem tőle kérdezni, ezt hogy találta. Nem jegyeztem meg a hely nevét, de valami Vörös Rózsa rémlik. Fura név ez egy bárnak, de majd meglátjuk, mi alakul ki belőle. Akár még jó is lehet. Teljesen mindegy, hol rúgok be ma. Beléptünk a félhomályos helyiségbe. Odabent kellemes zene szólt és viszonylag sokan voltak. Amit nem is gondoltam volna a parkoló autók mennyiségéből. A bejárattal szemben egy hosszú, fából készült pult helyezkedett el, mögötte üvegfal, üvegpolcokkal. Ide rakták az italokat és a poharakat. A falak mentén bokszokat láttam. A teremben itt–ott könyöklőket helyeztek el. Így elsőre egész kellemes helynek tűnt. Alex megindult a pult felé. Követtem. Kerestünk két szabad helyet és leültünk a bárszékre. A pult mögött két igen csinos lány állt. Egy szőke és egy barna. Szűk fekete pólót viseltek, rajta egy vörös rózsa hímzéssel. Alex intett, hogy rendelni szeretnénk, mire a szőke jött oda hozzánk. Kedvesen elmosolyodott, és kék szemével alaposan végigmért minket.

– Sziasztok, fiúk! Mit adhatok inni?

Alex nem vesztegette az idejét. Megeresztette azt a szexis félmosolyát, amelyről tudja, hogy a lányok bugyija magától olvad le a testükről. Valószínűleg most se lőtt mellé, mert a pultos kiscsaj mosolya még szélesebb lett.

– Két Coronát kérünk, édesem.

A lány a háta mögött lévő hűtő felé fordult. Ahogy lehajolt, hogy kivegye az italokat, megcsodálhattuk formás hátsóját.

– Hé, Judy! Tölts nekünk még egy kört! – kiáltott egy hang mögöttem.

– Rendben Mike! Ruby kiviszi az asztalotokhoz!

– Kösz, cukorfalat! Figyu! Nem láttam még Miát. Nem jön ma?

Cukorfalat, aki egyébként Judy, kibontotta a sörünket és letette elénk, de szemét ezen a Mike figurán tartotta.

– Most jön be – biccentett a bejárat felé. – De úgy látom, hogy nincs jó kedve. Menekülj addig, míg teheted!

Alex felröhögött.

– Mivel sikerült felhúznod a csajt? – kérdezte a sráctól.

Erre már én is megfordultam, hogy megnézzem magamnak a figurát. Egy magas, vékony, szemüveges srác állt mögöttem. Az a fajta, aki igyekszik lazának és vagánynak tűnni, de senki nem veszi komolyan. Tisztességesnek nézett ki, de biztos voltam benne, hogy nincs egy súlycsoportban ezzel a Mia nevű lánnyal. Hogy honnan? Hát innen:

– Judy! Könyörögve kérlek, ha egy kicsit is szeretsz, hozz össze nekem egy randit vele.

Szegény fickó. Elég szánalmas. A Judy nevű lány csak mosolygott.

– Ha nem akarod, hogy Andy letépje a tökeidet, akkor változtass nevet.

Valaki elviharzott mellettem, de nem láttam az arcát, csak a vörös hajzuhatagot, meg a formás hátsóját. Egyenesen belépett a pult mögé és elrohant a folyosó irányába.

– Mia! – kiáltott utána Mike.

A lány anélkül szólalt meg, hogy akár egy pillanatra is megállt volna, hogy visszanézzen.

– Ne, Mike! Sőt! Egyáltalán ne szólj hozzám! – ezzel el is tűnt.

– Miának mi baja van? – kérdezte Judy a másik lányt, akit csak most vettem észre.

Alex megelőzött. Neki már kocsányon lógtak a szemei, annyira bámulta a csajt. Ennek örömére nagyot húztam a sörömből. A lány válaszát már nem hallottam. Kezdett zsúfolt lenni a pult környéke, és a zsibongás elnyomta a hangját. Mikor lettek ilyen sokan? Közben a Mike nevű fazon is eltűnt, aminek kifejezetten örültem. Gyorsan körbenéztem, és még találtam szabad bokszot. Addig lökdöstem Alexet, míg rám nem figyelt.

– Mi van? Most kezd érdekes lenni a dolog!

– Húzzunk el innen cimbi! Kezd itt zsúfolt lenni!

Fogtam a sörömet, és elindultam a kiszemelt hely felé. Nem érdekelt, hogy Alex követ-e vagy sem. Nekem el kellett tűnnöm onnan. Én ma csak inni akarok, nem csajozni és mások baromságait hallgatni. Alex meg azt csinál, amit akar. De megint bizonyította, hogy jóbarát. Elszakította tekintetét a fekete szépségről, akit bámult és követett.

– Örök hálám haver, hogy nem hagysz magamra.

– Az a fekete egész jó nő – jegyezte meg kajánul vigyorogva. – Ha már kiütötted magad, rászállok, mint méhecske a virágra.

– Ne fogd vissza magad! – morogtam a sörömbe.

– Te is kereshetnél magadnak valakit. Van itt még jó nő, csak nézz szét!

– Kösz a jótanácsot, de tudod, hogy ma nem fogok csajozni. Máskor nagyon szívesen, de ma nem.

Megadóan emelte fel a kezét

– Oké, oké, bocs, csak fel akartam dobni a hangulatot.

Vigyor gyanánt elhúztam a szám.

– Már az is nagy szó, hogy eljöttem veled. Most csak az ivásra vagyok képes, úgy hogy ne feszítsd túl a húrt, mert itt hagylak!

– És amilyen gonosz vagy, meg is teszed! Komolyan mondom Jake, ma csak a tiéd vagyok, haver. Veled is alszom, ha akarod.

– Rohadj meg! – nevettem el magam.

Mia

Bosszútól hajtva siettem az öltöző felé. Még jó, hogy szoktam itt tartani egy váltás ruhát. Most jól jött. Bezártam az ajtót, és levetkőztem. Kinyitottam a szekrényt, és bevágtam a koszos ruhát. Előrángattam egy farmert, meg egy rózsaszín pólót. Nem egy bulizós ruha, de jelenleg ez is megteszi. Belenéztem a tükörbe. Egy gyors smink igazítás, és kész is vagyok. Kiléptem a folyosóra. Andy irodája a folyosó végén van, így gondoltam, gyorsan beugrom hozzá is. Az ajtó résnyire nyitva volt. Kopogtatás nélkül léptem be. A bátyám az íróasztalnál ült, és a laptopon pötyögött valamit.

– Szia, bátyus! – köszöntem rá hangosan.

Felnézett a monitorról, és szélesen elvigyorodott.

– Szia, hugi! Mi a helyzet?

Odamentem hozzá, és nyomtam egy puszit az arcára.

– Minden oké, csak gondoltam, benézek hozzád. Beszéltél anyáékkal?

– Nem. Te?

– Én sem. Majd a hétvégén hívom őket.

Bólintott. Ugyanabban a városban éltünk a szüleinkkel, de mindenki élte a saját életét. Hetente egyszer együtt vacsoráztunk, általában vasárnap, de egy ideje már nem került sor erre. Legalábbis részemről. Emiatt rosszul is éreztem magam, de meg volt az oka, hogy miért nem megyek. Anya is tisztában volt vele, mégsem tudta soha visszafogni magát, így inkább csak telefonon beszéltünk.

– Meglátogathatnád őket – jegyezte meg Andy. – Hiányzol nekik. Főleg anyának.

– Ők is nekem, de nem akarok veszekedést anyával.

– Ha azt mondom, hogy vasárnap átmegyünk Judyval hozzájuk, jössz te is? Majd én figyelek, hogy anya ne hozza szóba azt az idiótát és a kapcsolataidat.

– Kösz, tesó! Mi lenne velem nélküled? Rendben, legyen. Ha ti is ott lesztek, akkor megyek én is. De most hagylak dolgozni.

– Mindjárt megyek ki a pultba a csajoknak segíteni, csak ezt még befejezem.

– Igyekezz, mert teltház van – nyomtam egy puszit az arcára, és magára hagytam.

Odakint már kitöltve várt az italunk. Karina és Judy sürgetőn nézett rám.

– Hol voltál ilyen sokáig? Már vattát köpök, annyira kiszáradt a torkom – panaszkodott barátnőm.

– Ihattál volna.

– Szó sem lehet róla. Nélküled nem kezdjük el!

Fogtam a nekem szánt feles poharat, és koccintottunk. Egy húzásra leküldtem az áfonyás vodkát.

– Uh, ez jólesett.

Nem vagyok alkoholista, és általában tartok szünetet két feles között, de most szükségem volt rá. Fogtam az üveget, és töltöttem még egy kört.

– Ez most csak a miénk! – lódítottam az üveget Judy felé, mintegy jelezve, hogy ebből senki nem ihat.

Betettem a pult alá, és koccintásra emeltem a poharam. Lement a második kör is.

– Karina mesélte, hogy mi történt – kezdte Judy.

Valamivel alacsonyabb volt nálam, de nagyon karakán lány. Ezzel tudta levenni a bátyámat a lábáról, és két éve élnek boldog házasságban. Nagyon szeretem Judyt, mert nemcsak jó barátnő, hanem boldoggá teszi a bátyámat is.

– Aha, valami bunkó seggfej versenypályának nézte az utcát és lefröcskölt. Erről jut eszembe. Itt vannak valahol, mert a kocsi kint áll, és láttam őket bejönni.

– Tényleg ráírtad a kocsijára, hogy seggfej? – kérdezte szélesen vigyorogva Ruby.

Ő volt az egyik kisegítő, aki hétvégén be szokott ugrani.

– Igaz, és itt még nincs vége.

– Mit tervezel? De figyelmeztetlek, ne ess túlzásba. Andy nem biztos, hogy díjazná, hogy elüldözöd a fizető vendéget – figyelmeztetett Judy.

Megvontam a vállam.

– Csak azt, amit ő velem.

Ennyiben hagytam a dolgot. Tekintetükből láttam, hogy sejtik, mire gondolok.

– Ha az segít, van itt két idegen srác. Ott ülnek az ablak melletti bokszban – bökött az állával Ruby a megadott irányba. – Ők azok?

Mindannyian arra néztünk. Csak az egyikőjüket láttam. Nem ő volt a sofőr, hanem amelyik háttal ült nekem.

– Aha! – helyeseltem. – Ők lesznek azok.

– Itt ültek a pultnál, mikor jöttetek – jegyezte meg Judy.

– Elképesztően helyesek! Biztos, hogy mocskos gazdag mind a kettő, és olyan mosolyuk van, hogy gondolkodás nélkül dobod el a bugyidat. Na jó, csak az egyiknek van olyan mosolya, a másik elég morcosnak tűnt – tájékoztatott Ruby lelkesen.

Szóval morcos. Hát én is az vagyok barátom. Majd meglátjuk, hogy melyikünk a morcosabb. Ekkor mintha megérezték volna, hogy róluk beszélünk, a világosabb hajú egyenesen ránk nézett. Tényleg szívdöglesztő mosolya van, de nem tett rám olyan mély benyomást, hogy kapásból ledobjam a bugyimat Ruby szavaival élve. A pasi felemelte a kezét, és intett. Rendelni szeretne? Nagyon helyes. Ruby fogta a kis jegyzetfüzetét, és odasietett. Szemmel láthatóan flörtölt a sráccal, amin mi jót mulattunk. Fülig érő szájjal jött vissza, és meg mertem volna esküdni, hogy még el is pirult.

– Tiéd a pálya kislány! – szólt oda nekem. – Itt a rendelésük.

Judy elvette tőle a jegyzettömböt, és kitöltötte az italukat.

– Tegyél mellé egy pohár vizet is.

– Mit tervezel? – kérdezte ismét vigyorogva.

– Majd meglátod – mondtam sejtelmesen.

Amint Judy végzett, fogtam a tálcát, és megindultam feléjük.

– Meghoztam az italukat uraim! – léptem az asztalukhoz.

Megeresztettem egy negédes mosolyt, és elkezdtem lepakolni az italokat a tálcáról. Először a sört tettem eléjük. Aztán a röviditalokat. Magamon éreztem mindkettejük pillantását, de nem jöttem zavarba. Ezer köszönet a két feles vodkának.

– Köszi, édes! – búgta a világosabb hajú.

Színtiszta csábítás volt a hangja, de nem foglalkoztam vele. Ujjaim a vizespohár köré fonódtak, és egy határozott, gyors csuklómozdulattal a fröcskölő arcába löttyintettem.

– Mi a... – ugrott fel. – Te teljesen hülye vagy? Mégis mi a faszt művelsz?

– Legközelebb egy kicsit vegyél vissza az arcodból seggfej ha kocsiba ülsz, és vedd észre, hogy mások is vannak az utcán rajtad kívül!

Megrökönyödve nézett rám.

– Mi a francról beszélsz?

– Kétszázzal húztál el mellettem a flancos kocsiddal, és telibe fröcsköltél sáros vízzel. Kurvára nem volt kellemes.

Hideg kék szemével lustán nézett végig rajtam. Ez az egy pillantás elég volt ahhoz, hogy forrni kezdjen a vérem. A fülemben éreztem a dübörgését, ahogy végigszáguld rajtam az adrenalin. Mi van velem? Ez is csak a vodka miatt lehet.

– Nem vettelek észre – mondta közönyösen.

– Erről beszélek. Egy seggfej vagy!

– Igazad van. Valóban egy seggfej vagyok, te viszont egy hisztis picsa. Nincs rajtad semmi, ami miatt itt vergődnöd kellene. Tiszta vagy és makulátlan. Én viszont csupa víz lettem.

Ez hiba volt. Nagyon nagy hiba. Tekintetem önkéntelenül is a vizes pólójára tévedt. Megnyaltam az alsó ajkam. Elég gusztusos látványt nyújtott az izmos mellkasára tapadó fekete pólóban.

– Semmi bajod nem történt. Ez csak víz. Amilyen meleg van, hamar meg fog száradni – próbáltam lazának látszani.

Remélem sikerült is.

– És csak hogy tudd, nekem át kellett öltöznöm. Szerencséd, hogy tartok itt váltásruhát, különben most komoly bajban lennél. Csak egy szavamba kerülne, és úgy repülsz innen, hogy a lábad se éri a földet. De hogy lásd, nem vagyok bunkó és haragtartó, bocsánatot kérek, ha te is!

Erre úgy nézett rám, mintha baromi vicceset mondtam volna. Szája sarka felfelé görbült, mintha mosolyogni akarna, de meggondolta magát. Ismét azzal a jeges pillantásával nézett rám, amitől kivert a víz. Hogy a csudába lehet valakinek ilyen kegyetlenül szép kék szeme?

– Engem nem érdekel ha bunkó vagy szivi! Én is az vagyok. Nem fogok bocsánatot kérni.

Kicsit közelebb hajoltam hozzá, hogy minden szavamat jól értse. Orromat megcsapta fűszeres parfümjének illata, amitől ismét meglódult a vérem. Igyekeztem nem tudomást venni róla, és a jeges, kék tekintetet kerestem.

– A kocsid nem volt olyan szerencsés mint Te!

Felegyenesedtem. Elkapta a karom és megszorította.

– Mit műveltél a kocsimmal?

Megeresztettem egy ezer wattos mosolyt, de közben a szívem úgy vert, hogy majd kiugrott a helyéről.

– Menj ki és nézd meg!

Elhúztam a karom, és ringó csípővel odébb álltam. Egészen a pultig a hátamban éreztem a tekintetét. Judy szó nélkül a kezembe nyomott egy vodkát. Hálásan néztem rá.

– Kösz. Ez most jól jön – mondtam, és lehúztam.

– Te meg mégis mi a faszt művelsz hugi?

Déjà vu érzésem van. Ugyanezt mondta az a seggfej is, csak a hugi nélkül. Upsz! Andyvel nem számoltam. Igencsak dühösnek tűnt, és magyarázatra várt. Szemem sarkából láttam, hogy a két pasi a kijárathoz siet. Biztos mennek megnézni a művemet. Igyekeztem valami hihető sztorival előállni a bátyámnak, és most nem nagyon volt segítségemre sem Karina, sem Judy. Éljen a barátság! Már éppen szóra nyitottam volna a szám, amikor egy erős kar fonódott a derekamra. Oda se kellett néznem, tudtam, hogy ki az. Megmerevedtem. Szó szerint még levegőt se kaptam.

– Kérném a számlát! – szólt oda Judynak.

Mosolyát elfojtva arrébb vonta Andyt, és a számlával kezdett foglalkozni. A Jégember kissé lehajolt, így lehelete a fülemet súrolta.

– Szép munka volt Vöröske! Elég kicsinyes és gyerekes, de szép munka!

Judy elkészítette a számlát, és a pultra tette. A srác elővette tárcáját a zsebéből, és fizetett.

– Jó éjt Vöröske!

Keze végigsimított a csípőmön, ahogy elengedett. Seggfej! Egy arrogáns, istenverte gyönyörű seggfej! Az ilyen pasikat nagy ívbe kerültem a szerencsétlen kapcsolatom miatt, de erre mi történik? Pont egy ilyenbe botlottam. Elég volt egy pillantás a jegesen kék szemekből, és a vérem őrülten száguldani kezdett. Tényleg szereznem kell egy pasit testi szükségleteim kielégítésére. Ide a kezem már kevés.

– Van egy olyan érzésem, hogy nem most láttuk utoljára! – jegyezte meg Karina. – Remélem a haverját se. Egész helyesek!

– Jaj Karina, az istenért fogd már be! – torkoltam le.

– Miért? Nem tűnik annak a megalkuvó embernek, és a kocsija miatt még biztos benyújtja a számlát.

– Karinának igaza lehet. Én sem hagynám, ha valaki megrongálná a méreg drága járgányomat.

Gyilkos pillantást vetettem Judyra. Neki most mellettem kellene állnia.

– Abban is biztos vagyok –– folytatta Karina zavartalanul –, hogy olyan orgazmusban részesítene ez a gyönyörű férfi, hogy míg élsz, megemlegeted.

Erre már nem tudtam mit mondani, csak a szememet forgattam.

– Mi lenne, ha mára elfelejtenénk ezt a kis incidenst, és végre azt csinálnánk, amiért idejöttünk? Bulizzunk!

– Ez a beszéd kislány! Már azt hittem, hogy nem is hozod szóba!

Kértünk még egy kört, és az este hátralévő részében még a Jégemberről is sikerült megfeledkezni.

3. fejezet

Mia

A hétvége további része viszonylag nyugodtan telt. Azt leszámítva, hogy sem a barátnőim, sem a bátyám nem tudtak napirendre térni afölött, hogy nyakon öntöttem egy pohár vízzel egy fizető vendéget. A lányok szentül meg voltak győződve arról, hogy ez a történet itt nem ért véget. Andy is tudni akarta, hogy mi vitt rá erre a tettre, így nagy vonalakban elmeséltem neki a történteket. Jó bátyhoz méltón felháborodott. Utána persze azon volt kiakadva, hogy miért is nem szóltam neki. Szombaton kíváncsiságból megint lementünk a bárba. Jó, amúgy is ott töltjük az időnk nagy részét. Visszatérve a Jégemberhez, kicsit csalódott voltam, hogy nem jelent meg. Valahol a szívem mélyén egyetértettem Judyval, hogy vissza fog jönni. Már csak azért is, hogy bosszantson. Mert biztos voltam benne, hogy bosszantana a jelenlétével. Abban is biztos voltam, hogy vágytam volna arra, hogy megérintsen megint. Pedig az eszem nem akarta. Isten látja lelkem, hogy nem akartam közelebbi kapcsolatba kerülni ezzel a férfival. Veszélyes volt rám nézve. A testem viszont akarta az érintését. Kurva hormonok. Pedig már biztos voltam benne, hogy sikerült kiölnöm magamból minden szexuális vágyat. Tévedtem, méghozzá nagyot. Ezt persze a lányoknak semmi pénzért nem vallanám be. Így is alig akartak leakadni a témáról.

Vasárnap viszont, ahogy Andy ígérte, kordában tartotta anyát. Az étel mellé nem került terítékre a magánéletem. Hiányzott már ez a közös ebéd a családommal, de a szerencsétlenül sikerült kapcsolatom után anya turbóaggódó üzemmódba kapcsolt, amivel halálra idegesített. De nem haragudhattam rá emiatt.

A nyugalmas hétvége után kifejezetten utáltam a hétfőt. Sosem tartozott a kedvenc napjaim közé. Mindig arra emlékeztetett, hogy milyen messze van még a hétvége. Ráadásul tíz órára meg volt beszélve egy munkamegbeszélés Emma Lenoxszal, a Lenox könyvkiadó főszerkesztőjével. Repestem a boldogságtól mikor megkeresett azzal, hogy dolgozzak neki. Öt éve vezetek egy könyves blogot, és majd három éve olvasom a kiadó által megjelentetett könyveket. Az egyik piros lámpánál vetettem egy gyors pillantást az órámra. Nem vet rám túl jó fényt, hogy késésben vagyok. Tíz óra lesz tíz perc múlva. Igencsak bele kell taposnom a gázba, ha le akarok faragni a hátrányomból. Ha most nem kapnak el gyorshajtásért, akkor sosem – gondoltam rátaposva a gázra. Csikorgó kerekekkel álltam meg az üvegpalota előtt, ahol a kiadó irodái vannak. A portán szóltam, hogy már várnak rám. A fiatal lány pötyögött valamit a gépén, majd egy bólintással jelezte, hogy mehetek. Türelmetlenül toporogtam a liftre várva. Amint megérkezett és nyílt az ajtó, már ugrottam is be, kis híján ledöntve a kilépő szőke nőt. Felszáguldottam a hatodikra (már amennyire egy lift tud száguldani), és a fenti recepciós hölgynél is bejelentkeztem Emmához. Rásandítottam a falon lévő digitális órára. Tíz óra tíz perc. Ügyes vagy Mia! Nem is késtél olyan sokat. Néhány perc várakozás után megjelent Emma és... Basszus! Ezt nem hiszem el! Nem lehet ekkora balszerencsém! Emma mellett nem más feszített ugyanis, mint a pasi, akinek a kocsiját összefirkáltam. Aztán arcon öntöttem egy pohár vízzel. Akiről azt hittem (reméltem), hogy soha többé nem fogom látni. Jake Lenox személyesen. Hogy a csudába nem ismertem fel pénteken! Ilyen az én formám. Méretre készült galambszürke inge kellemesen feszült széles vállán, izmos mellkasán. Zakó nem volt rajta. Egy árnyalattal sötétebb öltönynadrágot viselt. Hát igen. Van, akinek még ez is jól áll. Jake ezeknek a táborát erősítette. Tinta fekete haja most rendezettebben állt, de ettől nem volt kevésbé vonzó. Kék szeme viszont továbbra is hidegen mért végig. Olyan hidegen, hogy borzongani kezdtem tőle.

– Menjünk az irodámba! – vetette oda kurtán.

Most, hogy nem bömbölt zene a fülünkbe, tisztán hallottam mély baritonját. Nem segített rajtam. Még a hangja is szexi. Azt hiszem, rohadt nagy bajban vagyok.

Elkaptam Emma értetlen pillantását, ami bocsánatkérőbe ment át. Szegény lány teljesen zavarban volt, és őszintén szólva, én is. Megindultunk a Jégember után az irodájába. Emma előzékenyen maga elé engedett, és halkan becsukta maga mögött az ajtót.

– Jake! – fordult testvére felé.

– Nem! – vágta rá a Jégember félbeszakítva Emmát.

– Nem? – kérdeztük egyszerre.

– Nem vesszük fel!

Emmára néztem, ő meg rám. Váratlan fordulat. Vagy talán nem is annyira. Biztos így akar bosszút állni a pénteki viselkedésemért.

– Mia, megbocsátanál nekünk egy pillanatra? – kérdezte Emma élesen.

Bólintottam.

– Persze, csak nyugodtan.

Az ajtó felé ballagtam, hogy magukra hagyjam a testvéreket.

– Nem kell kimenned! – szólt utánam nyersen Jake.

Megfordultam, és egyenesen világoskék szemébe néztem.

– Azért nem vesszük fel, mert nincs meg a szükséges képesítése.

Emmához intézte szavait, de közben engem nézett. Szóval így játszunk! Bekaphatod Jake Lenox! Nekem kell ez a munka, és meg is fogom szerezni!

Határozott léptekkel visszamentem az asztalához és rátenyereltem. Szó szerint belemásztam a képébe. Emma érdeklődve figyelt, de nem szólt közbe. Azt még láttam, hogy elővette a telefonját, és lelkesen nyomogatni kezdte. Jake tekintete az enyémbe fúródott, és nem engedett. A vér száguldozni kezdett az ereimben. Szinte a fülemben éreztem a dübörgést. Kényszerítenem kellett magam, hogy a mondandómra koncentráljak.

– Marketingből diplomát szereztem. Öt éve vezetem, szerkesztem, fejlesztem a könyves blogomat. Több ezer követőm van, és közel három éve ad nekem megbízásokat Emma. Ja, és több íróval is személyes kapcsolatot ápolok. Lehet, hogy nincs szakirányú diplomám, de szakmai tapasztalatom bőven van.

Mondandóm végeztével felegyenesedtem és lesimítottam blúzomat. Jake szemével követte a mozdulatomat, és tekintete egy pillanatra megállapodott a mellemen. Ez az egy pillantás elég volt, hogy megint meginduljon bennem az a bizonyos bizsergés, aminek az útja egyenesen a legrejtettebb testrészembe vezetett.

Jake

Egész jól indult a napom amikor Claudiát az irodámban találtam, szinte egy szál semmiben. De tényleg. Olyan ruha volt rajta, amely többet mutatott a kelleténél, mégse volt kurvás. Irtó dögös ez a nő, és a szex is mindig nagyon jó vele. A többi nővel ellentétben ő volt az egyetlen, akit egynél többször dugtam meg. Az volt a szép az egészben, hogy nem akart tőlem semmit.

– Szia, Claudia! – köszöntem, és elsétálva mellette, az asztalom mellé tettem a táskám. – Miért jöttél?

– Csak meg akartalak lepni. Mostanában hanyagoljuk egymást, és kezdett hiányozni egy kis hancúrozás veled.

Felé fordultam. Elkaptam a derekát, és magamhoz rántva az ajkaira tapadtam. Igen, ez az! Ez kell nekem! Csókolózás közben a nő az övemmel kezdett foglalatoskodni. Gyakorlott mozdulatokkal kapcsolta ki, és pillanatokon belül már előttem térdelt ajkai közt a farkammal. Lehunytam a szemem, és átadtam magam az élvezetnek. Még az sem érdekelt, hogy ránk nyithatnak. Láttak már ilyet. Fejére tettem a kezem gyorsabb tempóra ösztökélve. Claudia szó nélkül engedelmeskedett, és fokozta az iramot. Istenem, de jól tudni szopni ez a nő! Nem kellett sok idő, és úgy sültem el, mint az ágyú. Claudia mind egy cseppig lenyelte. Semmit sem pazarolt el. Átnyújtottam neki egy zsebkendőt, amivel megtörölte a száját. Míg rendbe szedte magát, addig én is visszatettem a farkam a gatyámba.

– Legközelebb szólj, ha jössz – vetettem oda. – De azért jó volt ez a kis meglepetés – tettem hozzá valamivel kedvesebben.

– Szívesen, máskor is szépfiú! – búgta Claudia.

Búcsúzóul megcsókolt, majd kilibbent az ajtón. Nem sokkal Claudia távozása után átmentem a testvéremhez, hogy együtt megigyunk egy kávét. Na, meg persze kíváncsi voltam, hogy megérkezett–e már az újdonsült asszisztense.

Arra viszont nem számítottam ami ezután történt. Őszintén szólva még álmomban sem gondoltam volna, hogy a pénteki vörös hajú boszorkányt újra fogom látni. Méghozzá a saját cégemnél.

Abban a pillanatban amint megláttam Miát (az önéletrajzából tudom a nevét) a recepciónál, tudtam, hogy baj lesz. Egész hétvégén nem tudtam kiverni a fejemből a dühtől csillogó zöld szemét, duzzogó telt ajkait, formás fenekét. A cicijeiről nem is beszélve. Erre megjelenik az irodában, és a farkam lelkes üdvözlésbe kezd, mintha nem is fél órával ezelőtt lett volna leápolva. Aljas áruló. Most pedig itt áll az asztalom előtt szenvedélytől fűtötten, és arról próbál meggyőzni, hogy miért kellene őt alkalmaznunk. Én meg csak bámulok rá, és azon gondolkodom, hogy mi mindent tudnék csinálni azzal az édes szájával, és egyéb testrészeivel. Kurvára nem lesz ez így jó.

– Igaza van Jake! – szólalt meg Emma.

Róla teljesen elfeledkeztem. Felé fordultam, hogy elszakítsam kínzó gondolataimat Vöröskéről.

– Emma, ez nem vitatéma! Megbeszéltük, hogy csak szakmabelieket veszünk fel.

Emma dühösen nézett rám. Megértem, mert én is dühös vagyok, hogy ellent kell mondanom, de most (és megint) egy önző seggfej leszek. Vagy legalábbis próbálok az lenni.

– Tévedsz Jake! Ez igen is vitatéma. Ugyanis az én munkámról van szó. És nekem kell Mia! A félreértések elkerülése végett csak a formalitás kedvéért szóltam neked, hogy felveszek valakit. Ugyanannyi jogom van a döntéshozatalban, mint neked. Úgyhogy Mia marad. De ha én nem tudlak meggyőzni, majd megteszi nagyapa! Szerinted kinek adna igazat?

– Emma! Nem akarom, hogy miattam veszekedj a testvéreddel. Ha az neki probléma, hogy itt dolgozzak, akkor maradok továbbra is külsős. Nekem nem probléma.

Miára néztem. Láttam a bizonytalanságot a szemében. Basszus, tényleg szeretne itt dolgozni, de ugyanúgy érzi a köztünk lévő vibrálást, mint én. És ez őt is megijeszti. Ezt tisztán látom rajta. Ami nekem jól jöhet, mert így kerülni fog. Jobban belegondolva jó messze lesz tőlem. Még csak találkoznom sem kell vele, Emma pedig boldog lenne. Ja, és azt sem akarom, hogy nagyapát a nyakamra küldje. Ezzel pedig a drága testvérkém is tisztában van. Ügyes húzás volt! – üzentem neki egyetlen pillantással.

– Rendben, legyen – egyeztem bele gyorsan, mielőtt még meggondolhattam volna magam. – Kap három hónap próbaidőt.

Annyit csak kibírok. Mindkét lány nagyot nézett, majd Emma kitörő örömmel ugrott a nyakamba, és nyomott egy cuppanós puszit az arcomra.

– Tudtam, hogy nem vagy akkora rohadék!

– Kösz a bizalmat! – lefejtettem magamról a húgom karjait, és felemeltem egy mappát az asztalról, mintegy jelezve, hogy befejeztem a beszélgetést.

Emma vette az adást. Vetettem egy pillantást Miára, de nem tudtam olvasni a tekintetében. Mint ahogy ő sem az enyémben. Kopogás nélkül nyílt az ajtó, és két barátom, Brian és Alex lépett be. Alex, amikor meglátta Miát, szélesen elvigyorodott.

– Nicsak, kit látnak szemeim? Szia, Vöröske.

– Mia. Miának hívnak – szűrte a fogai között.

– Ti ismeritek egymást? – kérdezte Brian kíváncsian.

Szemei cikáztak kettőjük között. (Mivel Jake fejezete, így most akkor nem tudom, kik között is?)

– Volt egy röpke találkozásunk a hétvégén, és mondhatom, hogy mély benyomást tett rám. Alex vagyok – fordult ismét Mia felé, és rákacsintott.

Olyan erővel szorítottam a mappát a kezemben, hogy a szélei összegyűrődtek. Ez nevetséges.

– Azt hiszem, hogy valamiből kimaradtam – jegyezte meg Brian szárazon.

– Nem maradtál volna ki semmiből, ha péntek este velünk tartasz, és nem az asszony szoknyáján ülsz! – vetette oda lazán Alex.

– Pletykáljatok vénasszonyok! Mi felnőttek pedig megyünk dolgozni.

Ezzel Emma karon ragadta újdonsült asszisztensét, és kivonultak az irodámból. Addig bámultunk utánuk nyálcsorgatva, míg be nem csukódott az ajtó mögöttük.

– Mit keres itt a vörös? – Alex azonnal lecsapott, ahogy magunkra maradtunk.

Mindketten ledobták magukat az asztalom előtt lévő kényelmes székekre, és várakozva néztek rám.

– Ő lett Emma új asszisztense – közöltem szárazon.

– Róla beszélt a múltkor? – kérdezte Brian. – Egész helyes, de a vörösökkel vigyázni kell. Nagyon szeszélyesek tudnak lenni.

– Ó, én bírom a nehéz természetű nőket – jegyezte meg Alex sokat sejtetően. – Ez a kis vörös pedig átkozottul dögös. Igazi nemes vad.