Radnóti Miklós
Erőltetett menet
válogatott versek

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Tartalom

POGÁNY KÖSZÖNTŐ

OKTÓBERI VÁZLAT

ARCKÉP

PIRUL A NAPTÓL MÁR AZ ŐSZI BOGYÓ

FÉRFINAPLÓ

1931. ÁPRILIS 19 (ÚJ KÖNYVEMET TEGNAP ELKOBOZTÁK)

1931. DECEMBER 8 FŐTÁRGYALÁS)

ÉNEK A NÉGERRŐL, AKI A VÁROSBA MENT

VIHAR ELŐTT

TÖRT ELÉGIA

PONTOS VERS AZ ALKONYATRÓL

ESTE A KERTBEN

OKTÓBER, DÉLUTÁN

ISTENHEGYI KERT

ALKONYI ELÉGIA

IRÁS KÖZBEN

VÁLTOZÓ TÁJ

HÁBORÚS NAPLÓ

DECEMBERI REGGEL

ELÉGIA

JÁRKÁLJ CSAK, HALÁLRAÍTÉLT!

HUSZONNYOLC ÉV

EZ VOLNA HÁT...

HÁROM HUNYORÍTÁS

HAJNALTÓL ÉJFÉLIG

BÉKE, BORZALOM

TEGNAP ÉS MA

ALUDJ

ŐRIZZ ÉS VÉDJ

HIMNUSZ A BÉKÉRŐL

ELSŐ ECLOGA

HUSZONKILENC ÉV

NAPTÁR

HISPÁNIA, HISPÁNIA

FEDERICO GARCÍA LORCA

ŐSZ ÉS HALÁL

NYUGTALAN ÓRÁN

A “MEREDEK ÚT” EGYIK PÉLDÁNYÁRA

EGYÜGYŰ DAL A FELESÉGRŐL

MINT A HALÁL

TAJTÉKOS ÉG

TARKÓMON JOBBKEZEDDEL

ESŐ ESIK. FÖLSZÁRAD...

KÉT KARODBAN

MÁSODIK ECLOGA

PÉNTEK

HARMADIK ECLOGA

CSAK CSONT ÉS BŐR ÉS FÁJDALOM

EGYSZER CSAK

ÉJSZAKA

TÉLI NAPSÜTÉS

NEGYEDIK ECLOGA

TÉTOVA ÓDA

A FÉLELMETES ANGYAL

MINT ÉSZREVÉTLENÜL

ÖTÖDIK ECLOGA

NEM TUDHATOM...

GYEREKKOR

NEM BÍRTA HÁT...

Ó, RÉGI BÖRTÖNÖK

ZSIVAJGÓ PÁLMAFÁN

SEM EMLÉK, SEM VARÁZSLAT

A BUJDOSÓ

MAJÁLIS

TÖREDÉK

HETEDIK ECLOGA

LEVÉL A HITVESHEZ

ERŐLTETETT MENET

RAZGLEDNICÁK

POGÁNY KÖSZÖNTŐ

Nézd! dércsipte fáink megőszült
fején ül most a szél és lengő
harangú tornyok között csak
megkondúlnak a jámbor imák!

Csorgó nyálával békés borjú
lépdel még szekerünk után, de
már nem kószál szárnyas szavakkal
szájunk körül halovány ámen!

Megmosakodtunk! tornyok között,
fákon pihenő szélben és most
megőszült fák közt csókokkal tarkán
pogány szemekkel kitavaszodtunk!

A testünket nézd! együtt fakad a
rüggyel drága hús és napbadobált
csókjaink után boldog torokkal
így, istentelenül fölsikoltunk!

1930. január 11.

OKTÓBERI VÁZLAT

Reggel, fa alatt fagyott verebet
tépett a kutyám és napsütött
nyári tornyok alatt most sárban jár
cifra lábakkal, legény a lány után;

ma már dalolva vár testvérei közt
régen halottan a nagy fa, sötét
erdőkön tüzelésre és leveles,
bő élete jajdul a fejsze alatt,

mint kispapok őszülő bánata fordúl
imásan, miséken lesett fiatal
apácák hites, hófehér teste
felé, a hűvösödő esti időben;

ökörnyál kötött ki újra már szigorú
bokrainkon, de a Tiszán még mesélnek
dévajos játékról titkosan az árnyak
és csöndesen elmulat a táj.

1930. október 6.

ARCKÉP

Huszonkét éves vagyok. Így
nézhetett ki ősszel Krisztus is
ennyi idősen; még nem volt
szakálla, szőke volt és lányok
álmodtak véle éjjelenként!

1930. október 11.

PIRUL A NAPTÓL MÁR AZ ŐSZI BOGYÓ

Szőke, pogány lány a szeretőm, engem
hisz egyedül és ha papot lát
rettenve suttog: csak fű van és fa;
nap, hold, csillagok s állatok vannak
a tarka mezőkön. És elszalad. Por
boldogan porzik a lábanyomán.

Pedig fönn a kertek felé
feszület is látja a csókját és
örömmel hull elé a búzavirág,
mert mindig hiába megcsudálja őt
egy szerelmetes, szakállas férfiszentség.

Tizennyolc éves és ha nélkülem van,
hallgatva jár, mint erdős partok
közt délidőn jár a nyári víz s
csillogó gondot ringat magában arról,
hogy sohasem telünk el a csókkal és
szomorú. Pirul a naptól már az őszi bogyó.

1930. szeptember 1.

FÉRFINAPLÓ

Napjaim tetején ülök, onnan
lóg le a lábom, hajamon
hófelhő kalapoz és szavaim
messze, kakastollak közt
portverve menetelnek!

Mondják, hogy virrad a gödrök
alján, füvek alatt csillogva
lesnek a tücskök s napitta
pocsolyák helye lelkesedik
döngölő léptek után!

Talán vihar jön, mert
simul halasodva a borz víz,
széttette a csönd lábát
az út fölött és harcos
zajokkal készül marakodni!

1931

1931. ÁPRILIS 19
(ÚJ KÖNYVEMET TEGNAP ELKOBOZTÁK)

Új könyvemet tegnap elkobozták,
most egyedül ülök, ujjaim
átfonva bokám körül, piros
pillét ástam ma babonásan
a küszöb alá és lassan elalszom!

Emlékszem én! egyszer a tizenhétéves
anya, barátom tejetlen asszonya
aludt el fáradtan, húsznapos, tejes
kislánya fölött így; gyerekingeket
álmodott s urának új cipőt! és
kedvvel ébredt, ahogy mesék csatái
hajnalán kürthangra harcosok!

Majd fölébredek én is! kedvesem arany
varkocsán sikongat a napfény,
lóbálva nő föl árnyam az égig és
huszonkét szemtelen évem az éjjel
bevacsorázik három csillagot!

1931. DECEMBER 8
(FŐTÁRGYALÁS)

Dr. Melléky Kornélnak

Előttem Müller, a nyomdász
állt a mérleg előtt,
megméretett
s hat hónapot kapott.

Aztán kiürítették a termet, hogy
én kerültem sorra: óvták a népet
ragályos verseimtől.

Pattogni s köpni szerettem volna,
mint a tűz, kit szikkadt emberek
űlnek körül fecsegő szalonnák és
várakozó kenyerek gyönyörével.

Köpködtem volna, mint a tűz, kinek
csak szalonnák fényes csöppje jut, mit
elforgat magán majd vicsorogva

és sütöttem mégis, mint pisla parázs
s ők fujtak engem, hogy védekezzem,
mert úgy szokás, s hervadjak el,
fujt rám az ügyész.

Nem észleltetett enyhítő körülmény
s két versem nyolc napot nyomott;
fölállva hallgattam. Tudták kiktől
születtem, hol s mikor; ösmertük egymást
és hogy kimentek, mégse köszöntek.

Védőmmel álltam s beszélt köröttem
néhány barát és néhány mesemondó;
félhárom volt már, délután s
drukkoló szeretőm szemei
kerekedtek az uccán.

ÉNEK A NÉGERRŐL, AKI A VÁROSBA MENT

Gazellacsapat menekült régen
a távoli lankán, mert szerelmes
elefántok zajgatták őket,
törve a fákat s hízott gyümölcsök
haltak a testük alatt.

Tüskésre ijedt majom hangja
süvöltött zuttyanó ágon s toporzékolt
akkor a sűrű vidék! azóta
szent hely az és néhol
fogatlan ott az erdő!

Guggoltak a csöndben alant a faluk,
csöndben éltek a négerek is,
s anyától anyáig
röppent a kerge dongó.

Itt született a legény s itt nőtt,
a lány is itt született s nőtt,
megeste őket a langyos trópusi eső,
kerítő ünnepeken egymásra fújta
kedvük a jószagú szél!

Sétáló fényben a hosszú napon
futottak együtt és összekocódtak,
majd fekvésük fölé ideges
fiútigris kereső dobogása
szőtt neszező takarót.

Nőtt a legény, mert locsolta a langyos
trópusi eső és nőtt suhogva a lány is;
szemük kinyílt, mint napra virág, s
kedvetlen nézték trombitásfarú véneiket.

Sok négereken hízott teli karaván
zötyögött egyik, a másik után
míg a falun gond szuszogott,
terjedve lassan s emelve hasát, mint
szekérről lepottyant, hatalmas kutyakölyke.

És a legény száján kivirágzott
a messzi vidék! legények szája
vörös koszorú lett s tapsolva
állt föl előttük az út!

Halál előtt ültek és ültek
a búcsú előtt; pirúltak a tűznél