Sarah Cobler

Megszállott

érzelem

Sarah Cobler, 2023

Sarah Cobler

Megszállott

érzelem

Köszönöm a végtelen türelmet és támogatást férjemnek és fiaimnak!

Nem lehetek elég hálás nektek.

Sok esetben rajtatok múlt, hogy nem adtam fel és folytattam az írást.

Valamint köszönöm két szövetségesemnek

Anettnek és Andikának, akik az első perctől kezdve

bíztattak és inspiráltak.

Nektek ajánlom ezt a könyvet.

Sarah

1. fejezet

Katarina legvadabb álmaiban sem gondolta volna, hogy élete első szerelmének váratlan látványa ilyen felkavaróan, ilyen sokkoló erővel fog rá hatni. Talán csak a nem várt találkozás váltotta ki belőle ezt az érzést, nem is az egykor rajongásig szeretett személy megpillantása. Nem tudta eldönteni, hogy melyik állítás lehet az igaz, de nem is volt ideje ezen töprengeni, mert a vészjelzők a fejében azonnal riadót vijjogtak, hogy el kell tűnnie a boltból, amilyen gyorsan csak lehet.

Úgy érezte nem áll készen a nagy találkozásra, sőt azt sem tudta, hogy valaha készen fog-e állni, vagy hogy egyáltalán akarja-e, hogy tíz év után szemtől szemben álljanak egymással. Csak ő és Robert.

Katarina 17 éves volt, amikor egy májusi napon megismerkedtek egy szülinapi bulin.

Mindkettőjükben azonnal kialakult a kölcsönös szimpátia. A legelső beszélgetésük alkalmával megtalálták a közös hangot és olyan társalgást folytattak, mintha már évek óta ismernék egymást.

Míg a többiek eszeveszetten ugráltak és táncoltak a vad zene ritmusára, ők észrevétlenül kisurrantak a kertbe, letelepedtek a hintaszékbe és órákon keresztül beszélgettek. Aztán persze csókolóztak is. És csodálatos volt. Érzéki, szenvedélyes, magával ragadó. Pontosan olyan, amiről minden lány álmodik kislány kora óta.

Természetesen Katarina fülig belehabarodott Robertbe, hónapokon keresztül a föld felett lebegett. Nem is csoda, hiszen Rob a tenyerén hordozta, úgy udvarolt neki, ahogy egy igazi, komoly, felnőtt férfi. A kissrácok, akikkel Katarina korábban találkozgatott a lába nyomába sem értek, gyerekek voltak a 19 éves Roberthez képest, gyerekes gondolkodással, gyerekes viselkedéssel.

Robert határozott volt. Határozott elképzeléssel a jövőjéről, a céljairól. És Katarina azt hitte, ennek a jövőnek ő is része lesz. De végül, amikor ősszel Robertnek elkezdődött a főiskola, egy hideg, személytelen levélben szakított vele, amelyben Katarina tudomására hozta, hogy már túl nőtt rajta, ezért mindkettőjük érdeke az, hogy tovább lépjenek, és külön folytassák az életüket.

Katarina szívét mintha kitépték volna, nem értette hogyan lehetséges, hogy ez a fiú, akit olyan nagyon megszeretett, és akiről azt hitte ismeri, hogyan szakíthatott vele ilyen durva és személytelen módon. Miért nem volt benne annyi egyenesség, hogy legalább elé álljon, és úgy közölje vele a döntését, esélyt adva Katarinának, hogy reagálhasson a helyzetre.

Az első sokk után elment Roberték házához, de a fiú szülei, akik addig mindig kedvesen és szeretettel bántak vele, most tárgyilagosan közölték, hogy fogadja el a fiúk döntését, Rob nem akarja látni többé. Katarina összezavarodva, tanácstalanul ment haza. Nem hitte el, hogy ennyire félreismerte Robertet, hogy az mindvégig csak szórakozott vele, csak időtöltés, unaloműzés volt a számára. Pedig a tények ezt igazolták, akárhogy is tiltakozott ez ellen minden porcikája.

Az iskola azonban neki is megkezdődött, így a tanulásba menekült és a szívfájdalom lassan csillapodott benne, idővel pedig meg is szűnt. Végül pedig már randikra is eljárt.

Jelen pillanatban azonban egy polc mögött bujkált, ahonnan kétségbeesve azt leste, melyik sorba lép be Robert, hogy ő egy másik útvonalon kiszökhessen az üzletből. Már éppen feladta volna a reményt, és készült beletörődni az elkerülhetetlen sorsába, hogy Robert megpillantja, amikor egy idős hölgy a bevásárlókosarával eltorlaszolva az utat a férfi előtt, odalépett hozzá, és segítséget kért a zöldségosztály megtalálásában.

Ezt az alkalmat használta ki Katarina a „most vagy soha” gondolatot követve, hogy jobbra kilőjön, mint a puskagolyó, és hátra sem pillantva elhagyja a helyiséget. Megkönnyebbülten lélegzett fel, amikor a fotocellás ajtó kinyílt előtte, biztosítva a zökkenőmentes kijutást az élelmiszerüzletből.

Ekkor azonban váratlanul megszólalt egy ismerős, rég hallott kellemes bariton a háta mögött:

- Szia Kate!

2. fejezet

A Föld is megállt a forgásában, legalábbis Katarina úgy érezte. Ezt nem akarta. Pontosan ezt nagyon-nagyon nem akarta. De már nem volt visszaút, így magára erőltette a lehető legközömbösebb arcát, és megfordult.

- Szia Robert! - mondta hűvösen.

- Ezer éve nem láttalak! De szinte semmit sem változtál. Káprázatosan nézel ki még mindig! –

mondta a férfi, egy széles mosoly kíséretében, kivillantva vakítóan fehér fogsorát.

A mosolya még mindig lehengerlő, gondolta magában Kate. De nem szabad kiesnem a szerepemből, csak szépen elbúcsúzom és kisétálok a boltból, ahogy egykor ő is kisétált az életemből.

- Pontosan tíz éve – ahogy kimondta, rögtön meg is bánta, és az ajkába harapott, hogy több elhamarkodott kijelentés már ne hagyhassa el azt. Robert tekintete azonnal a lány szájára vándorolt, nem kerülte el figyelmét az önkéntelen mozdulat.

- Igen, azt hiszem igazad van. Tíz év telt el – mondta a férfi, és mintha egy kis szomorúság csendült volna ki a hangjából. - Viszont most hosszabb ideig a városban maradok. Mit szólnál hozzá, ha valamelyik este beülnénk a régi helyünkre? – kérdezte vidámabban.

Na még mit nem, villant át Kate agyán. Most azt hiszi, visszajön ennyi idő után, és ő majd boldogan ugrik a karjába, és úgy pattan, ahogy a férfi füttyent? Mintha a múlt nem is létezne?

Mintha nem bánt volna el vele Rob olyan szemét módon?

- A régi helyünket – mondta éllel – bezárták. Két éve, Peter elköltözött. Senki nem nyitotta meg újra a hamburgerest.

- Akkor menjünk máshová. Biztosan tudsz egy-két új helyet, ahol van burger és mennyei az epres shake – felelte. – Emlékszem, mindig is az volt a kedvenced – és már megint az a huncut mosoly, gondolta Kate.

Tudta, hogy ezt a beszélgetést nem folytathatja. Ha lenne egy csöpp esze, gyorsan elköszönne, nagyvonalúan minden jót kívánna Robertnek és már itt sem lenne. Aztán saját magát is megdöbbentve azt felelte:

- Legyen. Találkozzunk este 7-kor a parkban, a szökőkútnál.

- Rendben. Ott leszek. De most rohannom kell… Akkor este látjuk egymást! Szia! – köszönt el a férfi, miközben kisétált az üzletből Kate mellett.

Katarina, míg hazafelé tartott, egész úton azon gondolkozott, miért csinálta ezt? Miért mondott igent Rob meghívására? Kell ez neki? Akarja ő ezt? Semmi értelme, hogy találkozót beszélt meg vele estére. Mit vár ettől az egésztől? Aztán gondolatban önigazolást keresett.

- Megérdemlem, hogy tisztázzuk a régmúlt dolgait! Hogy válaszokat kapjak a kérdéseimre! –

mondta ki hangosan. – Hiszen ennyi igazán jár nekem. Igenis magyarázza meg, miért levélben szakított. Miért nem keresett meg tíz év alatt egyszer sem, hogy bocsánatot kérjen a viselkedéséért.

De persze nagyon is jól tudta, - akárhogy is próbálta tagadni, - hogy amint megpillantotta a férfit, azonnal érezte, azt a régi, elfeledett, eltemetett érzést, hogy pillangók repkednek a gyomrában, a szíve hevesebben dobog. Pedig azt hitte, túl van rajta. Végleg, örökre lezárta. És elég volt csak meglátni Robot.

De most okosabb lesz. Már nem az a 17 éves bolond lány, aki bedől egy fiú igéző tekintetének, kedves szavainak. Aki hagyja elcsavarni a fejét, hogy aztán pofára essen.

Hazaérve azonnal a telefonhoz rohant és hívta a legrégebbi és egyben legjobb barátnőjét, Amandát. Amanda a második csöngés után felvette és álmos hangon, egy ásítást elfojtva beleszólt:

- Halló. Ki mer zargatni hajnalok-hajnalán? Remélem nyomós okkal keltettét fel, akárki is vagy!

- Amie, én vagyok Kate. Azonnal szükségem van rád! Gyere át, amilyen gyorsan csak tudsz! –

hadarta Katarina, majd mielőtt letette volna a kagylót, még mosolyogva hozzá tette: - És ami azt illeti, nincs hajnalok-hajnala, délelőtt 11 óra van. Úgyhogy pattanj ki királykisasszony a pihe-puha ágyikódból, és vágtass ide! Addig én főzök neked egy jó erős kávét.

Mire Amanda megérkezett, Katarina már megfőzte a kávét és egy tepsi isteni illatú, ropogós baguette is sült a sütőben, ami Kate specialitása.

- Na, jó – mondta Amanda. – Megbocsátom a hajlani ébresztést, ha kárpótlásul kapok a mennyei reggelidből…. vagy öööö… ebédedből – mondta zavartan. - Mindegy, akárminek is

hívhatjuk. Ennem kell! – szippantott nagyot a levegőbe.

- Várnod kell még pár percet, amíg megsül, de ígérem, utána befalhatod az összeset, ha akarod

- felelte Kat. – De most jól figyelj, mert padlót fogsz attól, amit hallani fogsz! Sohasem találnád ki, ki jött vissza a városba és hívott el egy hamburgerre…

- Ne csigázz tovább, tudod jól, hogy nem vagyok jó a kitalálós játékokban! – válaszolt Amie.

- Robert! – mondta Kate.

- Kicsoda??? – nézett rá prüszkölve, tüsszögve Amanda, aki a férfi neve hallatán még a kávéját is félrenyelte.

- Jól hallottad, ma délelőtt összefutottam vele a szupermarketben. Talán a sors is azt akarta, hogy újra találkozzunk, mert reggel még nagyon nem volt kedvem vásárolni menni, de aztán rájöttem, hogy mindenképpen be kell szereznem ezt-azt a sütéshez, így mégis erőt vettem magamon... – csacsogott Kate és közben észre sem vette, hogy a barátnője aggodalmasan ráncolja a homlokát.

Mert ő tudott valamit. Tudott valami olyat, amit Katarinának sohasem lenne szabad megtudnia.

És ez a titok most veszélybe került.

3. fejezet

Amanda ennyire talán még sosem várta, hogy eljöhessen a barátnőjétől. Időre volt szüksége, hogy gondolkozhasson. Megrémült. Összezavarodott. Totálisan kétségbe esett. Hiszen az eddigi nyugodt, kiegyensúlyozott életük, amit legjobb barátnőkként töltöttek már az általános iskola óta, amely mind a mai napig megingathatatlan és stabil volt, most hirtelen kártyavárként omolhat össze.

A legjobb barátok nem titkolóznak egymás előtt. Igaz? Gondolta. Nem árulják el egymást soha, semmilyen körülmények között. Számíthatnak egymásra. Jóban és rosszban. És ők mindig is ott voltak egymásnak. Amióta csak egymás mellé lettek ültetve az iskolapadban, az első osztályban. Kate és Amie.

Kate hosszú, barna, szögegyenes hajával, hatalmas barna szemeivel, porcelánbaba bőrével és vékony, törékeny alkatával, olyan volt, mint egy kis balerina. A természetére is mindig a nyugodt, visszafogott viselkedés volt jellemző. Nem szeretett a figyelem középpontjában lenni, az iskolai szerepléseken is mindig a háttérbe húzódott. Csendes, nehezen ismerkedő típus volt. Az embereket nem avatta azonnal a bizalmába, de ha valakinek sikerült azt elnyernie, akkor figyelmes, törődő, hű

barátra lelt benne.

Amie kinézetre és viselkedésre is szöges ellentéte volt, szőke, bongyor hajával, kék szemével, kissé pufók alkatával. Minden csínyben részt vett, sőt a legtöbbet ő maga eszelte ki. Igazi kis vadóc volt. A társaság mozgatórugója, az a tipikus bandavezér típus.

Katarinának nem is nagyon volt választási lehetősége, hogy eldöntse, akar-e a barátnője lenni.

Amanda ugyanis az első naptól kezdve, - hogy Agata tanárnő egymás mellett talált nekik helyet az 1.c osztályteremben, - úgy viselkedett vele, mintha nem akkor látnák egymást először. Megkérdezte, cserélnek-e tízórait, mert ő ki nem állhatja a sonkás szendvicset, de az anyukája azt csomagolt neki, ellenben odavan a csokis croissantokért, muffinokért és ha Kate azt hozott, akkor ő nem ellenkezne, hogy neki adja a szendvicsét egy csokis finomságért cserébe. Kate-nél csak egy fánk volt, de Amie tökéletesen beérte azzal is, így a csere megtörtént, és a barátságuk ezennel kezdetét vette.

Attól fogva minden nap elcserélték a tízóraijukat, iskola után pedig együtt tanultak és játszottak.

Katarina szülei, Thomas és Grace is hamar megkedvelték Amie-et. Szinte saját lányukként szerették. Amanda sokszor volt náluk, néha még éjszaka is ott aludt, hiszen a barátnők életéből nem maradhat ki az ominózus pizsama parti sem, ez a legjobb barátnők szabályzatának harmadik pontja.

Amie egy idő után részt vett a családi ünnepeken, összejöveteleken is. A szilvesztereket is rendszeresen velük töltötte. Katarina egyke volt, ezért a szülők különösen boldogok voltak, hogy egy ilyen cserfes, tűzrőlpattant lány lett a barátnője, akivel sosem unatkoztak és mindig számíthattak egymásra. Akivel megvoltak a saját, személyes titkaik, amiket csak ők ketten tudtak. Mintha csak testvérek lettek volna. Barátságuk szent volt és sérthetetlen, senkit nem engedtek betolakodni.

Barátnők és szövetségesek lettek.

A középiskolában is ugyanazt a fakultációt választották. Katarina mindig is jó eszű lány volt, könnyen ment neki a tanulás. Amandát viszont nem érdekelte az iskola, ezért nem egyszer előfordult, hogy Kate segített neki egy házi dolgozat elkészítésében, kidolgozásában. Cserébe Amie beavatta a divat világ rejtelmeibe, megtanította neki, milyen ruhához milyen kiegészítő illik, vagy melyik frizura mutat neki a legelőnyösebben.

Végül eljött az az idő, amikor a fiúk elkezdtek irántuk érdeklődni. És már a lányokat sem csak a rúzsok és a körömlakkok nyűgözték le. Amanda rendszeresen eljárt randizgatni, de sosem vette komolyan egyik srácot sem, inkább csak hülyítette őket, az ujja köré csavarta, azután dobta valamennyit. Bár megmaradt kislánykori teltebb alkata, nagyon előnyösen tudta hangsúlyozni, hogy a megfelelő helyeken nőiesen gömbölyű formája lett az évek során. Ehhez társult magabiztos, kacér stílusa, ezért aztán nem is meglepő, hogy mindenki odáig volt érte.

Kate-nek nehezen ment a fiúkkal való ismerkedés. Ebből a szempontból még mindig nem volt meg az önbizalma, hiába lett az évek során helyes kislányból, gyönyörű nő. Szépsége az idő

múlásával csak még hangsúlyosabb lett, arcának kislányos vonásai eltűntek. Nagy, barna szemeit fekete sűrű szempillák keretezték, melytől tekintete igéző lett. Haját vállig érőre vágatta és a leggyakrabban kiengedve hordta. Filigrán alkata megmaradt, hosszú lábai formásak voltak, feneke pici volt, de kerek. Apró, feszes mellei hetykén álltak a blúz alatt. Kedvessége és jószívűsége miatt mindenki szerette.

Nem egy fiúnak keltette fel az érdeklődését, de hiába is ment el egyikkel-másikkal randevúra, bugyuta viselkedésükkel nem nyerték el a szimpátiáját. Valami többre vágyott. Egy olyan srácra, aki nem játssza meg magát, aki komoly és értelmes, akinek van humora, akivel lehet akár művészetről, sportról vagy egy jó filmről is beszélgetni. Akit érdekel a színház, egy kirándulás vagy akár egy jó könyv. Aki jártas a hétköznapi dolgokban, megvan a magához való esze, illemtudó, talpraesett és ambiciózus. De persze a 17 éves fiúk nem ilyenek…

Aztán Amie-vel kaptak egy meghívást az egyik osztálytársuk, Bill szülinapi bulijára. Egy szombati napra szólt, házibuli Billéknél. A szülők elutaztak a hétvégére, így szabad volt a pálya.

A lányok jóban voltak a fiúval, bár iskolán kívül még sosem találkoztak, de a suliban rendes, helyes srácnak ismerték meg, ezért egyértelmű volt, hogy elmennek és felköszöntik. Az ajándékát közösen választották ki, nagy gonddal becsomagolták, és izgatottan várták a szombatot.

És ott történt. Ott ismerte meg Kate Robot, Bill bátyját, aki megígérte a testvérének, hogy ő is a buliban marad és segít a szülinaposnak az előkészületekben, valamint abban, hogy a parti alatt minden rendben legyen.

Ez volt az az este, amikor Kate-ben egy csepp kétely sem maradt, hogy létezik az a fiú, akire mindig is vágyott, akit elképzelt maga mellé. Amikor a tekintetük találkozott és összefonódott, belekerültek egy varázslatos buborék világba, ami csak az övék volt.

De volt ott még valaki, aki már Katarina előtt észrevette Robot. Valaki, aki végül látta az egymásra találásukat. Aki aztán a konyha ablakból, titokban, megbújva leste, amíg ők a kertben beszélgetnek, és szenvedélyesen csókolóznak. Volt valaki, akinek a gyomra fájón görcsbe rándult, miközben őket figyelte, és magát képzelte oda a kerti padra. Hogy őt öleli a kar és őt csókolja a száj.

Soha nem érzett féltékenység lett rajta úrrá. És ekkor megfogadta, hogy ezt a szerelmet nem hagyja beteljesedni.

Mert ha az enyém nem lehet, a tiéd se legyen, gondolta Amanda.

4. fejezet

Katarina már több, mint fél órája állt a szekrénye előtt, mert nem tudta eldönteni, hogy az esti találkozóra melyik ruháját vegye fel. Semmiképpen nem akart sem túlöltözni, sem túlzottan lezserül menni. „Egy jól megválasztott ruha, félsiker az egészséges önbizalom eléréséhez.” Ezt még Amie-től tanulta. Sajnálta, hogy Amandával nem tudta alaposan átrágni magát Robert visszatértén, illetve, hogy ez milyen érzelmeket váltott ki belőle, mert Amie-nek pont akkor jutott eszébe egy - már napokkal korábban - lebeszélt találkozó, ahonnan így is elkésett. Olyan gyorsan rohant el tőle, még a baguetteket sem várta meg, pedig Katarina tudta, hogy a barátnőjének az étel szent és sérthetetlen.

Biztos valami valóban fontos megbeszélés lehetett, gondolta Kate. Természetesen tudta, hogy számíthat a barátnőjére, és nem érezte úgy egy percig sem, hogy Amie cserben hagyta, amiért nem azonnal állt a rendelkezésére a Robert üggyel kapcsolatban. Majd, amikor hazaér a randevúról, telefonban mindenről beszámol neki és átrágják magukat a kialakult helyzeten.

Randevú. Randevú? Dehogy, ez nem randevú! Részéről biztosan nem. És Robert részéről sem lehet az. Kizárt, hogy ők ketten még egyszer valaha egy párt alkossanak! Hiszen a fiú eljátszotta a bizalmát, és Kate-nek nem állt szándékában egy újabb csalódás után összekanalazni a szíve darabkáit.

Amikor erre a megállapításra jutott, minden további tanakodást mellőzve kikapott egy pöttyös, lenge, nyári ruhát a szekrényből, majd villámgyorsan letusolt, alaposan kifésülte a haját, feltett egy leheletfinom sminket, és miután belebújt a ruhába, kirobogott a lakásból.

Robert már a szökőkútnál várt rá. Eszméletlenül sármosan néz ki, gondolta Kate, ahogy közeledett felé. A korral csak még vonzóbb és férfiasabb lett.

Világoskék pólója kiemelte szeme már-már szürkének tűnő kékségét, barna haja kócosan lógott a homlokába, amitől csak még szexibbnek tűnt. Fekete farmerja lezserül feszült a combján. Ő is megpillantotta Kate-et, és megindult a lány felé, aztán amikor félúton találkoztak, Kate hirtelen nem tudta hogyan üdvözölje a férfit. A kézfogás túl hivatalos, az ölelés túl bizalmas. Puszi szóba sem jöhet.

De Rob nem volt ilyen tanácstalan, mert könnyedén odahajolt Katarinához és kétfelől arcon csókolta. Kate-nek meghökkeni sem volt ideje, mert Robert, mintha mi sem történt volna így szólt:

- Szia Kate! Elragadóan áll rajtad ez a ruha! – mondta, miközben a lábujja hegyétől a feje búbjáig végignézett a lányon. – Indulhatunk? Megöl a kíváncsiság, hogy hová fogunk menni. Amióta New York-ban élek, nem ettem olyan csípős szósszal megspékelt és szaftos hamburger, mint amilyet Peternél lehetett kapni.

- Hát igen, annak a burgernek sehol sincs párja - felelt zavartan Kate, miközben megpróbálta gyorsan összeszedni magát az előbbi puszi után. – De most egy olyan helyre viszlek, ami már majdnem megüti a mércét.

- „Steve gördülő büféje” - olvasta nem sokkal később Robert a villogó feliratot egy lakóautó hirdető tábláján, amikor megérkeztek úti céljukhoz. – Hát akkor tegyünk egy próbát! – mondta. -

Ugye még mindig csípős szósszal kéred a bucidat?

Jóízűen befalták a hamburgert, ami elnyerte Rob tetszését. A csípősségével, és szaftosságával is meg volt elégedve. Közben általános dolgokról beszélgettek, egykori közös barátokról, a régi középiskolai tanárokról. Talán tudatosan, talán nem, de mindketten kerülték evés közben, hogy szóba hozzák tíz évvel ezelőtti kapcsolatukat. Végül, amikor egymás mellett bandukolva visszaindultak a parkba, Katarina nem bírta tovább és személyesebb vizekre evezett: