Copyright © Todorovits Rea, 2021

Minden jog fenntartva.

A könyv – a szerző és a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészben, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formátumban és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést, vagy az információrögzítés bármely formáját.

Kiadja a Guruló Egyetem Kft., Budapest, 2021

Felelős kiadó: Szabó Péter, a Guruló Egyetem Kft. ügyvezető igazgatója

Főszerkesztő: Borsos Bence (booxpert.hu)

Olvasószerkesztő: Váry Orsolya

Borítóterv: Lénárd György (G Design Kft.)

Tördelte: Madarász György

Szerzőt fotózta: Köő Adrien

Nyomtatta: Belvárosi Nyomda Zrt.

epub: ISBN 978-615-6139-33-7

mobi: ISBN 978-615-6139-34-4

TARTALOM

Előszó

HIT

BOLDOGSÁG

AZ ÉLET MINDANNYIUNKÉ

SZERETETBEN ÖNMAGUNKKAL

GYERMEK

IGAZ MESÉK

Utószó

A szerzőről

ELŐSZÓ

HA CSAK EGYETLEN SZÓRA VAN SZÜKSÉGED, ami hitet ad önmagadban és a folyton változó világban, legyen az a csakazértis! Kapaszkodj bele, mint fuldokló a megmentőbe, hidd el, segíteni fog. Amikor csakazértis túléled, bármit hozzon a holnap. Amikor csakazértis megvalósítod az álmod, jöhet bármennyi akadály. Amikor eldöntöd, csakazértis boldog leszel, minden fájdalmad ellenére. Amikor a világba üvöltöd, csakazértis is élni fogsz, hiszen létezni nem elegendő! Kapaszkodj ebbe az egy szóba, és mutasd meg a világnak, csakazértis boldog ember leszel!

Az Élet minden egyes nap megannyi lehetőséget kínál, hogy megtaláld a boldogságod. Persze most mondhatod, hogy ez nem igaz, hazugság, hogy neked nem sikerült eddig, és egy könyv majd nem változtat rajta. Igazad van. Egyedül csak Te vagy képes a változásra. Te és senki más.

Hidd el, tudom, miről beszélek. Hiszem, hogy a mélység valamennyi bugyrát bejártam már ezen a világon. Tudom, mi a szegénység, milyen egyedül nevelni a gyerekeket, és persze a kilátástalanság sem ismeretlen a számomra. Tudom, milyen a „nem bírom tovább” hatalma, és tudom, milyen érzés mégis előre lépni egyet. Egyetlenegyet a szebb Élet felé. Majd utána még egyet és így tovább. Így ma már azt is tudom, milyen érzés boldognak lenni. Mert az Élet – akár hiszel benne, akár nem – minden pillanatban megszavazza neked a boldogságot, akkor is, ha észre sem veszed. Így talán semmi mást nem kellene tenned, mint hinni önmagadban, az Életben, a sajátodban, és tudni, nem véletlenül vagy ezen a világon. Amikor kimondod, hozzon a pillanat bármit, boldog leszel. Csakazértis.

Todorovits Rea

HIT

Miközben azt gondolod, neked a legnagyobb a terhed, és épp roskadozol alatta, mert nem ezt és nem így kérted, jusson eszedbe, mennyi mindent kibírtál már. Mennyi pofont kaptál, mennyit csalódtál már, és nem lett belőled keserű ember. Erős vagy. Erős, aki túl van már annyi mindenen, aki meghozott ezernyi téves döntést, de büszkén vállalod. Büszkévé tettek az évek, és emelt fővel mész tovább az úton, mert tudod, ha elbuksz, holnapra ismét talpon leszel. Mert letörlöd a könnyeid, és képes vagy az Élet szemébe nézve nevetni. Mert biztosan tudod, győzni jöttél erre a világra.

VALÓBAN KÉPES VAGY ELHINNI, hogy neked a legrosszabb? Ugye így sokkal könnyebb? Meghajolni a probléma előtt, feltenni a kezed, és kijelenteni, nem megoldható. Majd sajnálni kezded magad, és elhiszed, semmire nem vagy jó. Ismerős. De ismerős az az érzés is, amikor a tükörbe nézve legszívesebben szembe köpnéd magad, mert rájössz, hogy az egész csak gyávaság és megfutamodás. Mert van még erő, van még hit és van még akarat! Hatalmas akarat. És ebben a pillanatban leszel szabad és önfeledt. Amikor felszáradnak a könnyeid, és történjen bármi, továbbmész. Emelt fővel, büszkén és félelem nélkül. Mert tudod, hozzon a pillanat bármit, nem adod fel. És tudod, miért nem? Mert egyszerűen nem teheted!

■

MEG KELL ÉRTENED, hogy az Élet nem mindig lesz színekkel tele. Van, amikor szürke, amikor úgy érzed, mindannyian vesztesek vagyunk. Lennie kell percnek, amikor minden nehéz, kusza, és fáj. De lennie kell egyetlen pillanatnak, amikor megérted, nem lesz kéz, ami felsegít, hiszen ott te vagy önmagadnak. Te, aki erősebb vagy, mint azt bármikor hitted volna. Amikor ordítva, fájva felállsz végre, amikor letörlöd a könnyeid, és újra megpróbálod. Mert tudod, hozzon az Élet bármit, nem járhatunk mindig jól. Amikor tudod, hogy az Életed hőse te vagy, és történjen bármi, mindig megtalálod az utat, hiszen eddig sem volt másként. Amikor bölcsen tudod, mindegy, mit érzel ma, a holnap majd könnyebb lehet, de oly mindegy, csak legyen. Mert erős vagy, a hited kemény, és a reményed végtelen. Mert hiszel abban, hogy létezik az egyetlen út, ami járható, az egyetlen ölelés, ami igaz, az egyetlen mosoly, ami érted és neked szól majd. Az egyetlen pillanat, amikor érzed, mégis szép a világ, és benne te is gyönyörűvé válsz. Amikor megérted végre, mindegy, mi volt tegnap, elmúlt. Új nap, új esély, és hozzon bármit, ismét képes vagy felállni. Amikor a halkan elsúgott ima végén, a hiszekegy szentségében végre zokogva, remegve, de elsuttogod, „és hiszek önmagamban”.

■

VANNAK PERCEK, amikor el kell engedned a kételkedést, az aggodalmat és a félelmet. El kell engedned, hogy helyére a hit költözhessen. A hit. Amikor biztos vagy benne, hogy minden jó úton halad, és te magad is jó vagy. Amikor hiszed, hogy ha nem is minden úgy alakul majd, ahogyan szeretnéd, de minden úgy történik majd, ahogy történnie kell. Amikor megtanulod emelt fővel elfogadni a sors osztotta lapokat, és hittel érzed, nincs vesztett játszma, hiszen amíg élsz, mindig győzhetsz. Mert érzed, lehetsz gyenge és esendő, de a hited mindennél hatalmasabb. A hited, ami szóljon Istenhez, egy fához, a gyermeked kacajához vagy egyetlen fűszálhoz, felhőhöz az égen, de benned él. Erőt, hitet és reményt ad. Reményt, hogy ma is szép lehet az Élet. Hiszen megtörténhetett.

■

HINNED KELL ABBAN, hogy a legjobb még hátra van. Hogy hozzon ez a szeszélyes Élet bármit, a csoda, amit neked szán, a tiéd lesz. Hinned kell abban, hogy ez a szürke világ is ezer színt tartogat, és te is látni fogod. Hinned kell abban, hogy az Élet nemcsak kudarcok sora, hanem egyszer fel is emel végre, és nem enged el magától. Hinned kell abban, hogy létezik igaz szeretet, olyan soha el nem múló. Hogy lesz egyetlen sziklád, egy mentsvár, aki nem kérdez, de átölel, ha fáj még az Élet. Egyszerűen hinni kell, hinni, bárhogy fáj, mert másként elvesztünk. Mindannyian.

■

HA ÚGY ÉRZED, HIDEG AZ ÉLET, és körülötted lassan jéggé fagy a világ, gyújts tüzet önmagadban. Adj meleget magadból, és hidd el, köréd gyűlünk majd mindannyian, hisz mind erre vágyunk. Melegre ebben a zord és néha fagyos Életben. Így hát keresd meg a szikrát, mert ott van benned. Keresd meg, és rakd meg a hited fájával. Higgy bármiben. Önmagadban, Istenben, a szerelemben, az Életben, vagy az esőcseppek varázsában, de valamiben hinned kell. Keresd meg, és gyújts tüzet. Légy te, akinek meleg lángjai mellett az ember megpihen.

■

KÉPESEK VAGYUNK AZ ÉLETET FELÁLDOZNI AZÉRT, hogy szeressenek, vagy azért, hogy megfeleljünk. Megfelelni egy elvárásnak, egy ideának, egy elképzelésnek, csak azért, hogy szerethetővé váljunk. És nem, nem válunk. Felvehetsz ezer álarcot, ezer ruhát, és lehet millió mosolyod is, ha nincs közötte az igazi, elvesztél. Mert útközben elveszted azt, aki a legfontosabb: önmagad. És egyszer majd ott állsz egyedül, kisemmizve, és azt érzed, te mindent megtettél, mégsem sikerült. Mert a játszma közben elvesztetted önmagad, az erőd, a hited, és a remény is messze szállt. Pedig az egyetlen és legfontosabb, hogy az legyél, akivé váltál. Felvállalni önmagad a legnagyobb ajándék, amit az Élet adhat. Lehetsz esendő, bátor, talán az utad kereső, magányos, szárnyaszegett, vagy éppen szárnyaló, tudnod kell, nem véletlenül vagy ezen a világon. Szükség van rád. Rád, aki vagy, és akivé holnap válhatsz.

■

NEM AZ A TÖKÉLETES TEST, amit mindenki megcsodál, hanem az, ami egészségben vigyáz rád. Nem az a gyönyörű ház, ami több szintből áll, hanem ahová szeretve térsz haza egy fárasztó nap után. Nem az a jóbarát, aki a rosszban melletted áll, hanem aki akkor is melletted van, ha boldogság ér. Nem az az igaz szerelem, ami a szép napokban kitart, hanem az, amelyik akkor sem szakad szét, amikor szürke a világ. Nem az a valódi boldogság, ami ezernyi színben, hangosan tündököl, hanem amelyik csendben benned létezik és sosem hagy el. Nem az a bátorság, amikor nincs benned félelem, hanem amikor rettegsz, mégis továbbmész. Nem az a gyász, ami fekete ruhába rejti a szíved, hanem ami alakot vált, de végig elkísér. Nem az a megtestesült jóság, ami látható, hanem amit sosem látsz, de tudod, hogy melletted áll. Nem az a hit, amikor kérsz és vársz, hanem amikor megköszönöd, amit kaptál.

■

ELÉG LENNE CSAK EGY PARÁNYI HIT, egy érzés vagy gondolat, hogy átrajzold a jövőt. Azt, ahová ma tartasz, és ahová holnap érkezel. Hiszen egyetlen pillanat alatt képes vagy kifordítani a világot a sarkaiból, átrajzolni és átfesteni az Életet. Olyanra, ahogy neked a legszebb. Ez a gyönyörű a holnapban. Alakítható. És ha ezt megérted, rájössz majd, bizony nem minden történik úgy, ahogy szeretnénk. Úgy alakul majd az Élet, ahogyan lennie kell. De benne lesz minden könnyed, minden hited, reményed és bátorságod, ettől lesz csodaszép. És ha ebben a percben annyira nem szép a világ, ne búsulj miatta, nem tehetsz ellene, hisz a jelen már készen van. Éld meg büszkén, hiszen a tiéd, és álmodj egy másik holnapot. Mert az is a te ajándékod.

■

EGÉSZ EGYSZERŰEN: CSAK HINNI KELL. Hinni abban, hogy az út, amin jársz, a tiéd, az akadályokon pedig túl leszel. Hinni abban, hogy akit melléd rendelt az Élet, veled marad végig, mert így rendeltetett. Hinned kell, hogy az Élet a tiéd, hozzon bármit, szépet vagy könnyeket, te kaptad, meg kell élned. Hinned kell, hogy az Élet szeret, nevel, és csak jót akar. Hinned kell, hogy a rossz után a jó érkezik, átölel, és melletted marad. Hinned kell. Hinni a napfelkeltében, az est csendjében, az ölelésben, az elfúló zokogásban, Istenben, az erőben és boldogságban, az Élet szentségében. Mindegy, miben, de valamiben hinned kell a félelem helyett, máskülönben elvesztél.

■

HATALMAS BÁTORSÁG KELL AHHOZ, hogy újrakezdd az Életed, feladva mindazt, amiért eddig minden reggel felébredtél. Elég egyetlen mondat, egyetlen pillanat, amikor úgy érzed, lépned kell. Lépni, mert ez az Élet már többé nem a tiéd, új útra kell lépned. Hidd el, mindenkit megváltoztat az Élet, másképp nem lehet. De hinned kell abban, hogy eljön majd a perc, amikor mindent megértesz. Értelmet nyer majd minden csata, minden veszteség, minden nem-bírom-tovább pillanat. Rájössz majd, hogy a változás maga az Élet. Így hát lehajolsz az összetört Életed darabjai előtt, előveszed a legnagyobb hited, és újraépíted magad. Bízva abban, hogy erősebb leszel, mint valaha.

■

AZ ERŐS EMBERT MINDENKI CSODÁLJA. Folyton azt hallja, milyen jó, hogy ilyen erős, hogy ennyit kibír, hogy nem roppan össze az Élet súlya alatt. Az erős pedig csendesen mosolyog, van, amikor megvonja a vállát, és továbbmegy. Mert erősnek lenni fájdalmas. Az erőt mindig megelőzte a gyengeség, amikor kifordult a négy sarkából a világ, amikor érezte, nincs tovább. Amikor kihagy a szív ezer meg egy ütemet, amikor már annyira fáj, hogy nincsenek könnyek, és nincs vigasz. Az erős nem azért rendíthetetlen, mert azzá született. Dehogy! Az erős ember megjárta a poklot, átélte Élete legnagyobb fájdalmát, feladott már ezernyi reményt, és tudja, legyen bármennyire rossz, legyen bármennyire nehéz, az Élet megy tovább. Így hát naponta felszedi Élete összetört darabjait, összerakja, és megy tovább. Mert tudja, hogy valahol mindig van egy út, ami az övé, amit járva talán ismét önmagára talál.

■

MINDENKI, AKIT SIKERESNEK, mosolygósnak és optimistának látsz, az csupán a felszínt mutatja. Hidd el, semmivel nem szerencsésebb, mint te vagy. Nem kevesebb az átsírt éjszakáinak a száma, nem rettegett kevésbé, és ha hiszed, ha nem, ezerszer érezte már, hogy itt a vég, és nem megy tovább. De ott sírt, ahol senki nem látta, majd letörölte a könnyeit, derűt öltött az arcára, és kilépett az ajtón. Nem azért, mert hazug, hanem mert hiszi, ha mosolyog, a világ egyszer visszamosolyog majd rá. Mert szeret olyan lenni, aki hisz, remél, és soha fel nem adja. Mert tudja, egyszer fent, egyszer lent, de a csodában, az Élet varázsában mindig hinni kell.

■

AMIKOR ARRA GONDOLSZ, Te kaptad a legnehezebb és a legrosszabb Életet, gondolj arra, mit éreznél, ha esélyed lenne elveszíteni azt. Ha megszűnne a kudarc, és vele együtt tűnne el a siker is, ha nem lenne többé tél, de a nyár melegét sem éreznéd többé. Mit jelentene az az ölelés, ami elől most idegesen kihátrálsz és mennyit jelentene egyetlen érintés. Gondolj bele, mennyi csodát vennél észre, ha megtudnád, hogy az Élet egyetlen pillanat, ami elmúlik. Mennyire válna széppé mindaz, ami most fáj, és mennyi bajra mondanád, köszönöm, Istenem. Az esőben táncot látnál, a napsütésben aranyat csodálnál, mert tudnád, csupán egyetlen pillanat az Élet.

■

SOKSZOR A MÚLT ARRA VALÓ, hogy tanuljunk belőle. Hogy tudjuk, arra az útra többé ne lépjünk. A múlt, ami sebet ejtett, ami fájt, amibe picit belehaltunk. De a múlt az, ami most is képes erőt adni. Amikor arra gondolunk, mennyire szép is volt, amikor azt hittük, minden jó, és így is marad. Legyen ez egyetlen mosoly, egyetlen érintés, egy piciny siker, vagy csak egyetlen ébredés, ami mosolyt csalt az arcodra, mert érezted, nem hiába vagy ezen a világon. A múlt a te múltad, melyet most is élsz és teremtesz, ebben a pillanatban.

■

LEHET, HOGY NÉHA ÚGY ÉRZED, semmit nem érsz a nagyvilágban. De tudd, hogy mindig lesz valaki, aki ha rád gondol, elmosolyodik. Mindig lesz valaki, akinek ha az eszébe jutsz, melegség járja át a szívét. Mindig lesz valaki, aki ha meghall egy számot a rádióban, megjelenik előtte az arcod. Mindig lesz valaki, aki ha rád gondol, tudni fogja, mit köszönhet neked. Mindig volt és mindig lesz a világban, akire hatással vagy, aki a reményt, a hitet vagy csak egy Életre szóló pillanatot köszönhet neked. És ameddig van ilyen ember, akár egyetlen is a nagyvilágban, nem vagy egyedül. Sohasem.

■

NINCS AZ A SIKER vagy boldogság, ami magától érkezik. És néha bizony a kudarcért is küzdenünk kell. De belátni azt, hogy nem feladni, továbbmenni, történjen bármi, maga az út, az Élet. Az Élet, ami rejtett már ezernyi boldog percet. Emlékszel? Amikor azt kérted, tartson örökké. És hidd el, ma és holnap sem lehet másként. Így hát, emeld fel a fejed, adj hálát, hogy élsz, hogy létezel, és menj tovább. Hiszen jól tudod, hogy amíg a szíved dobban, minden jóra fordítható. Mert benned van a hit, a remény, az akarat, és veszíts bármit, ezt sosem vehetik el tőled.

■

NEHOGY AZT GONDOLD, hogy az Élet csak téged állít meg. Mindenkit és rengetegszer. Mindenki elé odateszi az akadályokat. És ha átlépsz egy kavicsot, majd sziklát tesz eléd, és ha azon is átverekszed magad, hatalmas hegy áll majd előtted. Előtted és a célod előtt; akkor, amikor úgy érzed már minden erőd elfogyott. Bármilyen hihetetlen, az Élet, hidd el, neked akar jót, és melletted teszi le a voksát. Mert abban a pillanatban, amikor összekaparod minden maradék erőd, és elkezded megmászni a hegyet, mert érzed, hogy nem állhat a célod előtt, abban a pillanatban, amikor elönt a baromi fájdalmas csakazértis érzés, az Élet melléd áll. Meghajol előtted, és lebontja a hegyet. Mert méltóvá leszel a célodhoz. És az Élet, a te Életed igenis látni fogja az összes vért és verítéket, a könnyet, de legfőképp az akaratot. Igen, mert visszafordulni bárki képes, de megmászni a hegyet csak igazán tiszta szívvel lehet.

■

MA IS EGYETLEN FELADATOD VAN: ÉLNI. Túlélni akkor is, ha képen vág az Élet, megélni, ha csalódás ér. Élni, túl a siker kapuján át az alázatig érve, lehajtott fejjel halkan köszönetet mondani. Túlélni, ha bántanak, ha a hátad mögött rólad beszélnek. Átélni, ha nem értik a lelked, ha nem érzik a szíved, és élni, ha szeretnek. Élni, ha elveszik a házad, és túlélni, ha kenyérre sincs pénzed. Élni, ha épp ezért küzdesz egy kórház falai között, és élni, ha egészséges vagy. Élni kell, túlélni mindent. A lelked élje túl, csak azt védd, és ő is véd ma téged. Élj túl. Mindent!

■

NEM KELL MINDENT KOMOLYAN VENNED, és megoldanod sem kell. Hidd el, azok a gondok, melyek ma tönkreteszik a napod, öt év múlva már sehol nem lesznek. Elmúlnak, emlék nélkül. Csupán arra jók, hogy ellopják a most perceit, elvegyék a napodból a derűt, helyette könnyeket adjanak. Ne hagyd magad! Egy Életed van, benne számtalan nappal. Nem adhatsz belőle feleslegesen egyet sem. Mert a tiéd, mert ajándék, és mert ez a nap sosem tér majd vissza. Hiszen megismételhetetlen.

■

AZON GONDOLKODOM, HÁNYSZOR HITTEM, Isten valahol ott van fent, egészen a magasban. Ott a felhők felett ül, és onnan néz le rám. Hányszor hittem, hogy ennél is közelebb van, csupán felettem lakik. Elég csak seprűnyéllel megkocogtatnom a plafont, és tudni fogja, itt vagyok. Hányszor hittem, csak be kellene csengetnem, és majd kinyitja az ajtót. Hittem, jó szomszéd vagyok. Cinikus, de türelmes.

Néha azt gondoltam, valóban nála vagyok. Bíztam abban, hogy a lábtörlő alatt hagyta a kulcsot, és bármikor bemehetek hozzá. Talán, ha nincs otthon, meg is várhatom. Aztán eszembe jutott, hátha hallja, hogy létezem. Voltam harsány, nagy hanggal és még nagyobb akarattal, hátha letekint rám az emeletről, és észreveszi, hogy a földszinten én lélegzem. Igen, ez sokszor eszembe jutott.

Aztán arra gondoltam, vajon csalódott-e bennem. Mit gondol majd rólam, ha kinyitja az ajtót? Bánatot okoztam? Azt mondja majd, megbuktam? Hogy történjen bármi, tegyek bármit, tévút volt ez az egész? És mondhat majd bármit. Mondhatja, hogy rossz voltam, haszontalan, és számtalanszor eltévedtem. Egyetlen dolgot azonban nem mondhat majd sohasem: hogy nem ismert engem.

Sokszor eszembe jutott, mit mondanék neki. Mennyi mindenért okolnám és számon kérném, lennék könnyek között a Szomszédom és Életem bírája. Beszélnék neki a könyörületről, melyből alig kértem, mégsem kaptam, nem azt adta, mást kaptam.

De aztán rájöttem, emelt fővel, dacosan mégsem vitatkozhatnék Istennel. Szeretnék inkább egy függőágyban heverni mellette csendesen és nézni Őt, miközben arra gondolnék, mennyi imám volt, amit nem mondtam még el.

Majd egy szörnyű éjszakán, amikor tehetetlenül a padlón hevertem, megértettem, hogy Isten nem lehet sem fent, sem én nem lehetek a földszinti szomszédja. Mert ott van velem a padlón.

Ott ül mellettem, ott létezik lent, egészen lent, ahova elbukva megérkezem.

Ott, az elképzelhetetlen mélységben végre rátaláltam Istenre. Megértettem, hogy nem lehet fent, mert mindig lent vár rám.

Ott fekszik mellettem némaságban, és minden reggel megkapom a könyörületét. Ott van a napfelkeltében, a napnyugtában, anyám görbülő kezében, a gyermekeim szemében, a gyászomban, a vágyamban.

És igen, sokan mondják, nem látják Istent. Nézz le. Annyiszor tagadjuk, küldjük el, üldözzük és kiáltunk. De nem szól, csak hangtalan érkezik, egyre közelebb. Újra. Újra. Újra. Majd azt érzed, már ott van melletted. A padlón.

■

VANNAK PERCEK, NAPOK, sőt akár évek, amikor hagyjuk, hogy eltemessen bennünket a rossz. Eleinte csak félünk, hogy majd így marad, később már biztosan érezzük, nem lesz változás. Önmagától biztosan nem. És elhisszük, hogy ennyi jár, hogy a boldogság talán sosem kopog majd be hozzánk. Közben eltelnek a napok, az évek, és a rosszban lélegezve elhiszed, te is azzá váltál. Távolról még talán látod, hogy más boldog, szép, hallod, ahogy nevetnek, szeretnek, és a szíved mélyén még érzed, ezer színben képes változni a világ.

Majd eljön a pillanat, amikor úgy érzed, kinőtted a rossz világot, és másra vágysz. Valami szebbre, jobbra, valami melegre, mert a hideg közöny, ami eddig körbevett, már fáj. Lélegezni kezdesz, kilépsz a sötétből a fényre, és letörlöd a keserűség nyomait az arcodról. Megérted, hogy újjászületni egyetlen Életben többször is lehet, és meghalhatsz úgy is, hogy közben a szíved dobog. És rájössz, mennyi mindent kibírtál a rossz világban, mennyi fájdalmat, amitől ma jobb emberré lettél, mennyi árulást, ami ma bölcsebbé tett, és mennyi hasztalan félelmet, mely ma a szabadság zálogaként él a szívedben. Mert élni, megélni, átélni és túlélni az Életben a halált, szent kötelesség. Mindannyiunknak.

■

NEM HISZEK A FOGYATÉKOSSÁGBAN.