TRISTAN GOOLEY

HOGYAN OLVASSUK A FÁKAT?

Jelek és mintázatok a gyökerektől a levelekig

Illusztrálta Neil Gower

PARK KÖNYVKIADÓ

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Tristan Gooley: How to Read a Tree. Clues and Patterns from Roots to Leaves

Sceptre, an imprint of Hodder & Stoughton, London, 2023

Fordította dr. Molnár Csaba

A fordítást szakmai szempontból ellenőrizte Iványi Ákos

A könyvben szereplő fotókat a szerző készítette, sokukat nagyon közel nyugat-sussexi otthonához

Első kiadás

Copyright © Tristan Gooley, 2023

All rights reserved

Magyar kiadás © Park Kiadó, Budapest, 2025

Hungarian translation © dr. Molnár Csaba, 2024

Minden jog fenntartva

Illusztrációk © Neil Gower

Fotók © Tristan Gooley

A borító az eredeti kiadás alapján készült

Szerzőfotó © Jim Holden

Felelős kiadó Tönkő Vera

A Park Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Szala Boglárka

Szerkesztette Szalay Marianne

Korrektor Torma Lászlóné

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Tördelte Izing Imre

Az elektronikus verziót az eKönyv Magyarország Kft. készítette

www.ekonyv.hu

ISBN 978-963-633-222-8

Tartalom

1 A fák olvasásának művészete

2 A varázslat nem a névben rejlik

3 A fában rejlő térkép

4 Látható formák

5 Hiányzó ágak

6 A szél nyomai

7 A törzs

8 Tuskóiránytűk és tortaszeletek

9 Gyökerek

10 Hogyan nézzük a fát?

11 Alakváltó levelek

12 Jelek a kérgen

13 Rejtett évszakok

14 Az elveszett térkép és a fa titkai

15 Az üzenet

Függelék – A facsaládok meghatározása

Válogatott bibliográfia

Köszönetnyilvánítás

Keresztfiaimnak, Joey-nak, Hectornak és Jamie-nek. Jó navigálást!

Első fejezet

A FÁK OLVASÁSÁNAK MŰVÉSZETE

Bevezető

A fák alig várják, hogy elmondják nekünk titkaikat. Beszélnek a földről, a vízről, az állatokról, az időjárásról és az időről. Elmesélik az életüket, a velük történt jó és rossz dolgokat egyaránt. Elmondják a történetüket, de csak azoknak, akik el tudják olvasni az üzeneteiket.

Az évek során élvezettel figyeltem meg és értelmeztem a fák jelentéssel bíró jellegzetességeit. A természetnavigáció érdekelt. Megszállottja lettem annak, hogy a fák iránytűként használhatók, és segítségükkel meghatározhatjuk az égtájakat: például a déli oldalukon nagyobbra nőnek. Később megbabonázott, hogy a fák térképet rajzolnak a számunkra: a folyók mellett például más fafajok nőnek, mint a dombtetőkön. Érdeklődésem végül a nehezebben észrevehető jelek iránti kíváncsisággá fokozódott: a szemünk elől elrejtett mintázatokat kezdtem keresni a fákban.

Vajon előfordul, hogy két fa teljesen egyforma? Nem, de miért nem? A fák méretében, alakjában, színében és mintázatában rejlő minden apró különbség elárul róluk valamit. Valahányszor elmegyünk egy fa mellett, egy újabb egyedi jellegzetességét vehetjük észre. Ezen a nyomon elindulva megfejthetjük, milyen tapasztalatokat szerzett az élete során, és mi jellemzi a helyet, ahol áll. A fa képet fest a tájról.

A parányi részletek egyre nagyobb világokra nyitnak kaput. Észrevesszük, hogy egy fa leveleinek közepén éles világos vonal húzódik, és eszünkbe jut, hogy ez egy közeli vízforrásra utal. A következő pillanatban megpillantjuk a folyót. Sok fa a vízparton érzi igazán jól magát. Közéjük tartoznak a füzek, amelyek leveleinek közepén jellegzetes fehér ér fut – mintha csak gyors vizű patak rohanna végig rajtuk.

Könyvem célja, hogy olyan mélyen elmerüljünk a fák olvasásának művészetében, hogy már ott is jelentést találjunk, ahová a legtöbben nem is néznének. És miután láttuk ezeket a jellegzetességeket, többé már képtelenek leszünk szem elől téveszteni őket – a fák már sosem lesznek ugyanolyanok a számunkra. Ez egy örömteli folyamat.

Az elkövetkezőkben a fák több száz jelével fogunk megismerkedni. Mindenkit arra bátorítok, hogy menjen, és fedezze fel őket maga is, hiszen ily módon válhat leginkább a történet részévé. Ezáltal jobban fogja tudni olvasni őket, jobban fog emlékezni rájuk, és egész életében élvezheti a társaságukat.

Második fejezet

A VARÁZSLAT NEM A NÉVBEN REJLIK

A fák olvasásának művészete a különféle formák és mintázatok felismeréséről, illetve jelentésük megértéséről szól – nem pedig a fajok meghatározásáról. A fák neve nem annyira fontos, mint sokan hiszik.

Ha az egyes fajokkal foglalkozunk, sok embert kizárunk a varázslatból, meghatározott helyekhez és régiókhoz láncoljuk magunkat. Nem létezik olyan őshonos fafaj, amely egyszerre élne az északi és a déli mérsékelt övben, és valószínűleg csupán egyetlen faj van, amely Észak-Amerikában és Eurázsiában is őshonos: ez a közönséges boróka. Nincs ember, aki képes lenne ránézésre felismerni a Föld legtöbb fafaját. Soha nem volt, és soha nem is lesz.

Egy élet is kevés lenne ahhoz, hogy megtanuljuk felismerni az összes fűzfajt, pedig rajtuk kívül valószínűleg százezer különböző fafaj létezik.{1} A fák csoportjainak felismerése hasznos lehet, az egyedi fajoké már nem annyira.

Mint látni fogjuk, sokszor hivatkozom gyakori facsoportokra, például tölgyekre, bükkökre, különböző fenyőkre vagy a cseresznyére. Ezek széles körben elterjedtek. A legtöbben legalább néhány képviselőjüket felismerik, így a többi fajt már könnyű hozzáadni a csoporthoz. Aki csak most kezdi olvasni a fákat, és még alapvető csoportokat sem képes megkülönböztetni egymástól (például a tölgyeket a fenyőktől), annak a könyv végén adok ehhez néhány tippet. Ha máshogy nem jelzem, a mérsékelt égöv alatt az északi mérsékelt övet értem, amelyben Európa, Észak-Amerika és Ázsia legnagyobb lakott része található.

Valahányszor egy-egy csoport általános jellemzőire utalok, azokat nem kell kizárólagosnak tekinteni; én sem gondolom, hogy a csoport minden egyes fajára és alfajára szigorúan érvényesek lennének. Ha ön tud olyan fát mondani, amelyikre nem jellemző az adott tulajdonság, hát gratulálok, de remélem, ezt az általános szabályt erősítő kivételnek fogja tekinteni. Szörnyen unalmas lenne egy olyan könyv, mely az összes ilyen kivételt tárgyalná: gyorsan visszaalakulna azzá a fapéppé, amiből készült.

Vannak fák, amelyeknek számos különböző nevük van, és kultúrafüggő, hogy ezek közül melyiket tekintjük a „helyes” névnek. A bennszülött népek növényismerete lenyűgöző, de a latin nevek semmit sem mondanak nekik. Hívjunk bárhogy egy fát, az nem változtat azon, hogy mit látunk rajta, és az mit jelent. A varázslat ott kezdődik, amikor felfedezzük a természet jeleinek univerzális nyelvét. Csodálatos, hogy olyan mintázatokat ismerhetünk fel a természetben, amelyeket talán valaki a világ másik végén ugyancsak felfedezett már, noha mi egyetlen szót sem értünk egymás nyelvéből. Az őseink tökéletesen tudták olvasni a természet jelzéseit, ez a képességük több tízezer évvel megelőzte az első nyelvek kialakulását.

A varázslat szó több mindent jelenthet. A szórakoztató bűvészmutatványokat, de a rendkívüli képességek birtoklását is szokás varázslatnak nevezni. Ezek segítségével olyan dolgokat vihetünk véghez, amelyek általában lehetetlenek lennének.

Egy fa gyökerei megmutatják az erdőből kivezető utat – akkor is, ha nem tudjuk a fa nevét.

{1} P. Thomas, Applied, 15.