© Seres Lili Hanna, 2026

© Jelenkor Kiadó, 2026

Minden jog fenntartva

A borító Edward Poynter Orpheusz és Eurüdiké című festményének felhasználásával készült.

Borítókép: metró © Richard Stachmann, unsplash

Szerzőfotó © Oláh Gergely Máté

Felelős kiadó Nagy Boglárka

A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Szenderák Bence

A szöveget gondozta Hradeczky Moni

Borítótervező Féder Márta

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Tördelte Kaposvári Franciska

Az elektronikus verziót az eKönyv Magyarország Kft. forgalmazza

www.ekonyv.hu

Készítette Takács Gábor

ISBN 978-963-518-440-8

A szerző a kötet megírása idején

a Ferencvárosi József Attila Irodalmi Támogatásban részesült.

Tartalom

Miért Perszephoné a kedvenc istennőm?

Éjszaka nyílnak a lányok

Zeusz könyörgése

Az aranyfékes pegazus

Poszeidón a medencében

Nephelé felhői

Euridiké hallja

Szomjas nők

(1) Antheia zuhanása

(2) Pasziphaétól várjuk

(3) Szkülla szárnyai

A böglyös nő

A Lövölde téri fa legendája

Kórusdal az elfeledett Amphitritéről

A nimfák, a nimfák

Pénelopé álldogál a 74-es trolimegállóban

Litánia az anyához

Medúza balladája

Morpheusz útja

Atalanté új bugyija

Prométheuszt kioltják

Pénzisten a körfolyosón

Kapualj-monológ

12 dühös isten

(1) Zeusz könyörög hozzád

(2) Héra könyörgése a türelmetekért

(3) Poszeidón áldása rátok

(4) Aphrodité és a lányok

(5) Héphaisztosz lelki társának tanácsol

(6) Apollón bölcs intelme

(7) Hermész üzenetet hoz az istenektől

(8) Démétér bízik benned

(9) Artemisz adománya

(10) Pallasz Athéné kérése

(11) Arész vérepigrammája

(12) Hesztia elindul

(13) Perszephoné hív

Seregszemle

Köszönöm…

„Fényes épületek, házak szép teteje

nem teszi a várost, sem tágas kikötő,

dokkok, bástyafalak, sem nem a jól faragott

márványlap meg a kő,

ámde lakója, az ember…”

(Alkaiosz: A városállam lényege,

ford. Faludy György)

Miért Perszephoné a kedvenc istennőm?

Lent az udvaron, a gesztenyefa alatt

istennőset játszottunk.

Stip-stop, Aphrodité, kiáltotta Klaudia.

A szerelem istennője a gyorsaság

istennője is volt ekkoriban.

Én Héra leszek, jelentette ki Barbi

nyugodt, magabiztos hangján.

Erika most Pallasz Athéné helyett Írisz lett:

akkor költözött el a Wesselényi utcából

Írisz barátnőnk.

Lent az udvaron, a gesztenyefa árnyékában

már csak én álltam üresen, önmagam.

Perszephoné, suttogtam, mire a lányok

színpadias sóhajtozásba kezdtek,

ciccegtek, a szemüket forgatták.

Miért Perszephoné a kedvenc istennőd?,

nevetett fel Klaudia fekete fogai

alvilági kerítése mögül.

Nem szóltam, mert nem szólhattam,

most néma istennő vagyok, böktem ki,

mire az arcok megenyhültek.

Megható istennő vagyok.

Szánandó istennő.

Elhelyezkedtünk az udvaron.

Aphrodité a virágágyásba ült,

Írisz a falhoz lapult,

Héra a fa alatt maradt.

Én az egyik kukára ültem fel.

Ebben a játékban a választott istennők

legjobb barátnők voltak.

Igyekeztek Perszephonét nem sajnálni,

és szerették volna, ha már mint

az alvilág magabiztos istennője jelenik meg.

De én szomorú mosollyal mentem feléjük,

gránátalma-harapdálást játszottam,

és ők nem tudták, hogyan köszöntsenek.

Aphrodité a haját dobálta,

Héra szeme villámokat szórt,

Írisz mosolyogva az eget nézte.

Mindjárt megérkeznek az istenek,

mondták vágyakozva.

Aztán észbe kaptak,

de nem kértek bocsánatot.

Te is szereted őt, nem?, kérdezték,

és én bólogattam.

Éjszaka nyílnak a lányok

Éjszaka nyílnak a lányok,

Pán kocsikázza ki őket,

sárga akácok az utcán,

sáska-hadak hegedülnek.

Éjszaka nyílik a lányka,

foltosan ér haza, sárga,

mint az Akácfa, amelyben

hajnali köd-fal a vára.

Kérdem a Pánt, magyarázza:

friss levegő, analízis,

fel ne jelentsem a bossznál,

fájna a háznak a krízis.

Hallgatok, úgy, ahogy illik,

éjszaka űznek az álmok,

szunnyadok ág sürüjében,

éjszaka nyílnak a lányok.

Zeusz könyörgése

Ígérd meg, hogy megbocsátást nyerek.

Meg kell ígérned.

Úgy rángatózom ég és föld között,

mint öngyilkos a kötélen.

Lentről bikák és ünők bámulnak rám,

fentről a felhők sötét lyukszemei.

Ígérd meg, hogy megbocsátást nyerek.

Kontúrjaim izzása megkopott,

és mint az emberek, úgy tudok már félni.

Ígérd meg, hogy megbocsátást nyerek.

Egyszer azt mondta, még a szőrös kislábujjamat is szereti.

Most már talán a mennydörgés-hangomat,

dagadtvitorla-orromat,

méteres hátamat és kőtömb-combjaimat sem.

Ígérd meg, hogy megbocsátást nyerek.

Még ha vétkeim egyszerre szánalmasak

és kétségbeejtőek is.

Még ha mostanában úgy is érzik,

hogy nem csak a másik nő gyűlölhető.

Ígérd meg. Meg kell ígérned.

Álmaimba a halál szolgái másznak:

Kharón,

Kerberosz,

Minósz.

És Héra.

Éjjel-nappal őt látom.

Megváltozott.

Leírhatatlan.

Ígérd meg, hogy megbocsátást nyerek.

Talpamból bizsergés fut fel,

ha szárazföldre lépek.

Hódítani vágyom, hódítanom kell.

Az ártatlanok a legvadabbak,

mert hatalmuk főistent igáz.

Ígérd meg a megbocsáttatásom,

még ha ezek a szavak Minósz ítélőszékén

kagylógyöngyként gurulnak is szét.

Ígérd meg, hogy megbocsátást nyerek.