Table of Contents

- Fejezet

- Fejezet

- Fejezet

- Fejezet

- Fejezet

- Fejezet

- Fejezet

- Fejezet

- Fejezet

- Fejezet

- Fejezet

- Fejezet

- Ajánló

- A szerző bemutatása

L. Ryson

UKAMI II.

Vörös Fal

© L. Ryson 2024

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

ISBN 978-963-639-435-6

Borító: Bali Ádám

Lektorálta: Izsak Laura

Kiadja a HELMA kiadó 2024

1. Fejezet

Kate haladt autójával a Marseille-i temető felé. Sophie sírjához igyekezett, most már csak havonta látogatta meg, de emléke még mindig elevenen él benne. Hihetetlen, hogy már több mint négy éve halott! Azóta sem talált magának társat, mondjuk nem is keresett. Sok minden történt azóta. Újra rátalált családjára, és gyermeke is született. Shanon lett élete értelme, minden szeretetét és gondoskodását benne élte ki. Már hajában sem volt az az egy ezüst tincs, és kardját sem húzta ki tokjából már két éve. Utoljára akkor használta, amikor Marseille-ben leszámolt a Jakusa maradékával. Nem engedhette, hogy kiderüljön, életben van. Nem tudta, hogy Sosuke elmondta embereinek vagy sem, nem kockáztathatott. Megelőző csapást végzett a klán ellen, és arra is ügyelt, hogy a rendőrség ne találja meg a holttesteket. Minden nyomot eltüntetett, még Akionak sem számolt be a történtekről. Bár vele nagyon szoros kapcsolatot tartott, ha tehette csak összejöttek az apjuknál. Nagy sokk volt neki, amikor elmentek hozzá, és elmondták, hogy életben van, és ráadásul gyermeke is született. Apjuk órákig sírt a meghatódástól, és rettenetesen örült, hogy együtt lehet velük és az unokákkal. Igen, már Akioék gyermeke is elmúlt két éves, és ha együtt voltak a gyerekek egymás nyakán lógtak, és játszottak. Kate teljesen visszavonult véres munkájától. A tetemes pénz, amit megszerzett, elég volt kettőjüknek. Különböző befektetésekbe tette, és a kamatjaiból is bőven meg tudtak élni elég magas színvonalon. Többnyire Franciaországban laktak, de sokat utaztak Amerikába és Japánba. Mikor Shanon betöltötte a harmadik életévét, elmentek Shatoshi mesterhez, mert a kicsi különös képességeket mutatott. Irányítani tudta az állatokat, és Kate néha észrevette, hogy Shanon az akaratával mozgat tárgyakat. Mint kiderült benne is megvan az UKAMI erejének egy része. Már most ilyen fiatalon el kell kezdeni tanítását, hogy uralni tudja a démont. Shanon harcművészeti oktatása is elkezdődött. Először ő maga kezdte megismertetni vele játékosan, később pedig Shatoshi mester képezte. Már most látszott rajta, hogy mennyre tehetséges a harcban. Kate nem szerette volna, ha lánya felvenné életmódját miután felnőtt, de a harcművészetet meg kell tanulnia, hogy ki tudja használni képességeit. Talán neki már nem lesz szüksége élesben is használni tudását! Takegawa meghalt, Sosuke börtönben, ez így elég megnyugtató. Viszont Kota átvette a teljes Jakusa irányítását összefogva a Triáddal a Sárkányok Klánja néven, egy még hatalmasabb és veszélyesebb szervezetett hozva ezzel létre. Akio és az egész világrendőrség azon igyekszik, hogy fogást tudjanak találni rajtuk, de olyan kapcsolatokkal rendelkeznek, hogy ha elkapnak valakit a szervezetből, aki egy kicsit magasabb pozícióban van, akkor rögtön jönnek az ügyvédek és kihozzák. Kate nem szeretett volna beszállni ebbe a harcba jobb, ha mindenki holtnak, tudja őt. Viszont ha útjába kerülnek, vagy családja veszélybe kerül akkor a Farkas ismét le fog csapni! Sokkal jobban aggasztotta az, amit az ősökről megtudott a mesterétől. Ezek az emberek több ezer éve élnek itt a földön, jóval régebben, mint a mostani civilizáció kezdete. Egy tervet akartak véghezvinni, szerintük a föld túlnépesedett, és a nagy részét ki kell irtani. Alig néhány millió embert akarnak csak életben hagyni, azokat, akik engedelmesek, és behódolnak nekik. Igor, Pepito és még pár megbízható barátja próbálta kideríteni a Kelta kilétét, mert ő az egyetlen, akiről egyelőre tudomása volt. Sajnos idáig nem sok sikerrel jártak. Időközben elértek a temetőhöz leparkoltak mellette, kiszedte Shanont a gyerekülésből. Kézen fogta, és együtt besétáltak a temetőbe. Shanon hozott egy csokor virágot, ami idáig a hátsó ülésen volt. Megkeresték Sophie sírját. Kate letisztította, együtt elhelyezték rajta a virágokat. Kate meggyújtott egy mécsest, elhelyezte a síron, majd némán álltak percekig. Fejében átfutottak a szép emlékek Sophie-val. Egy könnycsepp csordult ki a szeméből és folyt végig az arcán. Shanon észrevette ezt, és megszorította anyja kezét.

- Most nagyon szomorú vagy, anya?

- Igen. Tudod nagyon szerettem őt, és rettentően hiányzik – válaszolt szelíden lányának.

- Ne szomorkodj, ő az angyalokkal játszik a szivárványok között! – mondta gyermeki meggyőződéssel Shanon.

Kate elmosolyodott, és letörölte a könnycseppet arcáról. Shanon sokkal érettebb volt a koránál. Már most négy évesen olyan empátiával rendelkezett, amellyel sok felnőtt nem. Kate lehajolt, felvette lányát és így álltak még egy darabig a sírnál.

- Ő nagyon kedves lány volt mindenkihez – jelentette ki Shanon.

Kate-nek eszébe jutott, hogy egyszer a lánya mesélte neki, hogy Sophie lelke meglátogatta őt és beszélgetett vele. Nem félt, mert anyja elmagyarázta neki, hogy ők csak segítséget szeretnének kérni, és nem akarnak bántani. Egyszer-egyszer előfordult, hogy más szellemek is meglátogatták Shanont, de ő ezt jól kezelte. Most már egyre ritkább, hogy szellemeket lát, mert erősödik benne a démon. Félnek tőle a lelkek, és inkább elkerülik őt.

- Igen, nagyon jólelkű volt – válaszolta Kate.

- Most már indulnunk kell, még ennünk is kellene, mielőtt felszállunk a gépre.

- Szia Sophie! – integetett Shanon a sír felé.

- Kate letette lányát, és ő is elköszönt. – Szia, szerelmem!

Elindultak a kocsijuk felé, beszálltak, majd a reptér irányába vették útjukat. Van még három órájuk a gép indulásáig, de nem akart kapkodni. Lesz idejük becsekkolni, még ebédelni is. A reptér fedett parkolójában hagyta kocsiját, becsekkolt és leadta a bőröndöt. Beültek egy reptéri étterembe, elkezdték átnézni az étlapot.

- Mit szeretnél enni? – kérdezte Kate.

- Dínós falatkákat meg sült krumplit! – válaszolt lelkesen Shanon.

- Valami zöldséget is kell enned!

- Neee máááár anyaaa…! - nyávogott Shanon.

- Csak akkor van sült krumpli, ha zöldséget is eszel! – mondta anyai szigorral Kate.

- Jól van! – válaszolt duzzogva Shanon.

Kihozták ebédjüket, Shanon nagy csalódására párolt zöldségek is voltak a tányérján. Ráérősen megebédeltek, majd a váróban töltötték idejüket az indulásig. Miután beszálltak a repülőbe, helyet foglaltak az első osztályon. Kate inkább ide vett jegyet. Szerette, hogy több a hely, és kevesebben is vannak. Shanon az ablakhoz ült, mert szeretett kinézni menet közben. Felszálltak Shanon nagy örömére, nézte az egyre kisebbedő várost, majd pedig a felhőket. Egy ideig azt játszotta, hogy anyjának mondogatta, hogy melyik felhő milyen állatra hasonlít. Egy idő után már csak csendben nézte a felhőket. Kate hátradöntötte ülését, és behunyta szemeit, hogy pihenjen egy kicsit. Rövid időre el is aludt, és álmodott. Megint a hatalmas sárkányról, küzdött ellene esélytelenül, de most sikerült megvágnia az egyik lábát. A sárkány felüvöltött fájdalmában, és kicsordult fekete vére. Kate felriadt álmából, és olyan érzése volt, mintha még mindig hallaná a sárkány üvöltését. Megnyugtatta magát, hogy ez csak álom volt, ránézett Shanonra, aki még mindig az ablakon lógott.

- Mindjárt jövök kicsim, csak kimegyek a mosdóba – mondta Kate.

- Rendben anya! – mondta bágyadtan Shanon. „Már félálomban nézett kifelé, majd ha visszajöttem lefektetem.” – gondolta magában Kate.

Alig töltött pár percet a mosdóban, mikor visszaindult a helyére, egy idegen férfi beszélt épp Shanonhoz.

- Nagyon szép vagy kislány, ha szeretnél egy kis csokit, akkor adhatok… - beszélt az idegen férfi.

- Te idegen vagy! Nem kell tőled semmi! Menj innen, mert megmondalak anyának! – mondta gyermeki komolysággal Shanon.

- Az anyuka meg mérges lesz és kettétöri a gerincét, ha nem takarodik azonnal a helyére! fenyegetőzött Kate.

- Én csak… - jött zavarba a férfi, gyorsan elillant onnan és a helyére ült. Kate végignézte, hogy leül, majd ő is helyet foglalt.

- Ügyes voltál kicsim! – simogatta meg Shanon fejét.

- Ő ugye rossz bácsi volt?

- Igen! Ne foglalkozz vele, már itt vagyok és megvédelek! – ölelte meg lányát Kate.

Hátradöntötte Shanon ülését, és levett egy takarót, betakargatta vele. Hamarosan el is aludt mellette, Kate pedig figyelte, ahogy alszik. „Olyan édesen tud aludni, órákig el tudnám nézni” – gondolta magában. Közben fél szemmel figyelte a férfit is, aki felállt és a mosdó felé indult. Kate tétovázott egy kicsit, felállt és követte őt a mosdóba. Benyitott, és a férfi épp a kezét mosta.

- Mit akartál a lányomtól? – kérdezte dühösen Kate.

- Közöd? – kérdezte flegmán a férfi, végignézett Kate-en és közben megnyalta a szája szélét. Kate gyomorszájon vágta másik kezével pedig elkapta a nyakát, és felemelte őt.

- Ha még egyszer a közelébe mész, letépem azt a kibaszott perverz fejedet! – fenyegette meg dühösen a férfit. A férfi elvörösödött fejjel hörgött a szorítás alatt, Kate elengedte, közben továbbra is dühösen nézett rá.

- Nem, nem fogok a közelébe menni! – hebegte a férfi félelmében.

Kate még egy dühös pillantást vetett rá, majd visszaindult és leült lánya mellé. Shanon nem ébredt fel szerencsére. „Jobb, ha nem látja, mire vagyok képes” – nyugtázta magában Kate. Közben a férfi is a helyére sietett, és leült. Végig az úton meg sem mert moccanni. Leszálltak New Yorkban, felvették csomagjaikat, és indultak kifelé. Már messziről észrevették Akiot, őket várta.

- Szaladj csak! – bíztatta lányát Kate, mert már látta rajta hogy nagyon izgatott, hogy ismét láthatja nagybátyját. Shanon nevetve szaladt Akio felé, mikor odaért Akio felkapta őt.

- Hú de sokat nőttél! Már lassan el sem foglak bírni!

- Nem is! – nevetett Shanon. Közben Kate is odaért és megölelte Akiot.

- Szia Tintin! – üdvözölte mosolyogva.

- Szia Nozomi! – köszönt Akio, közben letette Shanont. – Menjünk, Haro kinn áll a kicsivel.

Elindultak a reptér parkolójába, ahol állt a bérelt autó. Az autó mellett állt Haro és széles mosollyal üdvözölte Kate-et.

- Sziasztok! Húúú de nagylány lettél, Shanon.

- Szia Haro néni! – szaladt oda Shanon és átölelte. Kate is megölelte Harot, majd beszálltak a kocsiba. Hiroaki benn ült a gyerekülésben, a mellette lévő gyerekülésbe pedig beültették Shanont.

- Szia Hiroaki baba! – örült meg unokatestvérének Shanon.

Kate beült hátra a gyerekekhez, és már indultak is. Akio kivett két szobát egy hotelben, oda indultak. Kate játszott hátul a gyerekekkel, Haro is hátrafordult, hogy ő se maradjon ki a játékból. Énekeltek, sikoltoztak a gyerekekkel együtt egész út alatt. Akio néha elengedett egy grimaszt, amikor már elviselhetetlen volt számára a hangzavar. Amikor elértek a hotelhez, kiszálltak az autóból, és kiszedték csomagjaikat a kocsiból. Máris ott termet két alkalmazott a hotelből. Az egyik bevitte a csomagokat, másik pedig elvitte leparkolni az autót. Kate bejelentkezett, és felmentek Akioék szobájába.

- Jól utaztatok? – kérdezte Haro.

- Mondjuk. Volt a gépen egy perverz alak, de egy kicsit elvettem a kedvét a zaklatástól – válaszolt higgadtan Kate.

- Miért nem szóltál? – kérdezte Akio.

- Ismersz Tintin! Tudok hatni az emberekre… - mondta sejtelmesen Kate.

- Azt tudom! De, ugye nem? – nézett aggódva húgára.

- Nyugi, életben van, csak egy kicsit megszorongattam – mondta megnyugtatóan Kate.

- Anya, Hiroakival éhesek vagyunk, és úúúúgy ennénk hamburgert! – kérlelte anyját nyávogva Shanon.

- Hiroaki még kicsi, és nem ehet hamburgert! Igazából te szeretnél hamburgerezni, igaz? – kérdezte játékos felháborodással Kate.

- Hááát… - mismásolt Shanon.

A többiek jót nevettek, Shanon pedig széles mosollyal nézett anyjára, nagy cuki szemekkel.

- Most lemegyünk a hotel éttermébe, és megvacsorázunk. Holnap ehetsz hamburgert, mert ma már ettél dínós csirkét meg sült krumplit – válaszolt kioktatóan Kate. Shanon szájáról eltűnt a mosoly.

- Jól van! – mondta duzzogva Shanon.

- Majd ezt is meg fogod tapasztalni, Haro! – mondta sóhajtva Kate.

- Már alig várom! – válaszolt ironikusan Haro.

Összeszedték a kicsiket, és lementek az éterembe. Az étterembe kívülről is be lehetett menni, nem kizárólag a hotelben megszállóknak volt fenntartva. Megrendelték vacsorájukat, és miután kihozták, elkezdték elfogyasztani. Shanonnak nagyon ízlett, amit anyja rendelt neki, kétpofára falta befelé. Kate fülét megütötte a szomszéd asztalnál ülő két férfi beszélgetése.

- Igen, éjjel tizenegykor a 7. utcánál, annál a bezárt étteremben lesz az üzlet – mondta az egyikük.

- Rendben, és mennyi lányt hoznak? – kérdezett vissza a másik.

- Azt hiszem, hogy hármat mondtak.

- Remélem, most jobbakat hoznak, mint legutóbb!

- Ja, jó lenne végre valami fincsi pipi! – ezen mind a ketten el kezdtek nevetni.

- Emlékszel arra a francia picsára négy éve?

- Igen, akit Kotával hoztunk el, milyen jó kis szűk lyuka volt! – ismét nagy röhögésben törtek ki.

Kate hirtelen teljesen megkomolyodott. Tudta, hogy Takegawa Kotával raboltatta el Sophie-t, de hogy ez a két faszkalap is benne volt! Ráadásul meg is erőszakolták! Iszonyatos düh áradt szét benne, olyan, amit már rég nem érzett. Annira összeszorította kezét hogy markában kettétört a villa.

- Valami baj van, Nozomi? – nézett kérdően húgára Akio.

- Bocs! Ki kell mennem a mosdóba, meg kérek egy másik villát – mondta egykedvűen Kate, majd elindult a mosdó felé. Az ajtót szándékosan úgy csukta be, hogy megfordult és alaposan szemügyre vette a két fickót. Két Japán férfi, semmi különös. Átlagos magasság, átlagos testsúly, de az arcukat a fejébe véste. A mosdóban vett néhány nagy levegőt, hogy megnyugodjon. Itt és most nem ölheti meg őket! Tudja, hogy mikor és hova fognak menni, ő is ott lesz! A Farkas ma este visszatér! Kis idő után kiment a mosdóból, a pultnál kért egy villát, és visszasétált Akioékhoz. Megette vacsoráját, és közben próbálta leplezni dühét. Akio észrevette rajta, hogy valami történt. Rég látta ilyennek Nozomit. Felálltak és visszamentek a szobájukba.

- Holnap elmegyünk városnézésre Haroval. Velünk tartotok? – kérdezte Akio.

- Persze, Shanon még nem látta New Yorkot – válaszolt Kate, közben megpróbált mosolyt erőltetni arcára.

- Mi a baj Nozomi? – vonta félre húgát Akio.

- Van egy problémám a régi lakásommal itt New Yorkban. El kellene mennem most egy kis időre amíg, elrendezem – hazudta Kate.

- Mégis meddig? – kérdezett vissza Akio.

- Csak egy pár órára, hamar elintézem, de addig tudnátok vigyázni Shanonra?

- Persze, semmi gond! Biztos, hogy csak ennyi? – gyanakodott Akio.

- Igen, bátyó! Semmi gond! – nyugtatta Kate.

Kate elbúcsúzott Shanontól és a többiektől, majd sietősen kirohant a hotelből. Kint fogott egy taxit, és elvitette magát a régi lakásához. Odaérve benyitott, és megrohanták az emlékek. Sophie-vel mennyi boldog emlék köti ide ehhez a lakáshoz. Most nincs idő nosztalgiázni, gyorsan kinyitotta a szekrényt, a hátsó falát félre húzva egy rejtett gardróbba lépett be. Felvett egy motorosruhát régi kollekciójából. Csizmát húzott, dzsekit vett fel, és betárazott két pisztolyt, amit a dzsekije alá rejtett. Kicsomagolta magával hozott kardját, és évek óta először kihúzta tokjából. Végignézett hibátlan pengéjén, és újra érezte a hatalmas erőt magában. Visszacsúsztatta hüvelyébe, és felvett egy bukósisakot. Lement a parkoló szintre, ahol egy elzárt részen motorját és autóját tartotta. Járműveit karbantartotta egy erre a célra fizetett megbízható embere. Felült motorjára, és elhajtott a 7. utca felé. A bezárt étteremtől nem messze megállt, és leszállt motorjáról. „Lakoma Ház” - állt a kopott feliraton az étterem felett. „Nem is csoda hogy bezárt, ilyen hülye névvel!” – gondolta magában Kate. Az ajtaja nyitva volt, bement rajta, és hallgatózni kezdett. Hangokat hallott az étterem hátsó feléből, óvatosan odaosont, és benézett az ajtó résén. Bent vagy tizenöt Jakusa volt, és rajtuk kívül még három riadt fiatal lány. Kate elővette pisztolyait, és berúgta az ajtót. A Jakusák megfordultak a zajra, de reagálni már nem volt idejük, mert Kate azonnal tüzelni kezdett rájuk. Az első őt Jakusa máris holtan terült el a földön, a többiek a fegyvereikért nyúltak, de a legtöbben már nem tudták befejezni a mozdulatot, mert halálos lövés érte őket. Már csak négy Jakusa volt életben, köztük a két fickó az étteremből. Őket Kate szándékosan nem lőtte le. Eldobta két pisztolyát, és előrántotta kardját. Két vágás és már csak a két fickó maradt életben. Az egyiket egy köríves rúgással a padlóra küldte, míg a másikat mellkason ütötte, és a nyakának szegezte a kardját. A három fiatal lány egymásba kapaszkodva az egyik sarokban guggolt teljes halálfélelemben.

- Mi, mi, mit akarsz? – kérdezte félelemtől kikerekedett szemmel a fickó. Kate levette bukósisakját, és a fickó szemébe nézett.

- Tudod, ki vagyok? – kérdezte fenyegetően.

- -nem, nem… - hebegte a fickó.

- Én vagyok a Farkas! A francia lány, akit elraboltatok négy éve nagyon közel állt hozzám! Ti meg megbecstelenítettétek! Most megfizettek! – ordította Kate.

- Nem lehet, a Farkas meghalt! – nyüszögte rémülten a fickó.

- Én soha nem halok meg, féreg! – mondta hideg hangon Kate.

Közben a bezárt étterem előtt állt Lisa kocsija, csak pár percre hagyta ott, míg bement egy kocsmába pisilni. Visszaért kocsijához, és meghallotta a lövéseket bentről.

- A picsába! – káromkodta el magát.

Csak egy szimpla megfigyelésre jött ide, mert azt a fülest kapta, hogy a Jakusa lányokkal fog itt üzletelni, De lövésekről szó sem volt. Beszólt erősítésért, elővette fegyverét, és bement az étterembe. Óvatosan ment egyre beljebb, a lövéseket már nem hallotta, csak azt, hogy valakik beszélnek odabenn. Belesett, és teljesen lefagyott. Kate-et látta meg, amint kardját egy fickó nyakának szegezi.

- Megölték Sophie-t, és erről ti is tehettek! – mondta vádolóan Kate.

Behunyta szemeit egy pillanatra, és mire kinyitotta már az UKAMI volt. A fickó teljesen megrémült, és remegni kezdett a félelemtől. A démon karmos kezével megragadta a fickó ágyékát, és egy mozdulattal letépte annak nemi szervét. A fickó sikított fájdalmában, majd összecsuklott és a padlón kezdett fetrengeni.

- Most már nem vagy olyan tökös? – dörmögte mély hangján a démon. A másik földön fekvő fickóhoz lépett, megragadta haját, és annál fogva felrántotta a földről.

- Szóval szereted a szűk lyukakat, te féreg? – kérdezte a démon, felemelte az embert és egy felborult székre dobta. A szék lába a fickó végbelén keresztül egészen a gyomráig hatolt felnyársalva őt.

- Milyen érzés, kellemes? – kiabálta a démon olyan mély hangon és haraggal, hogy beleremegtek a falak. A démon egy csapással hosszában kettévágta a felnyársalt fickót. Odalépett a letépett tökű fickóhoz, beleszúrta kardját a mellkasába, úgy hogy annak hegye a padlón koppant. A kardot benne hagyva állt, és a kard elkezdte beszívni a vért áldozatából. Miután nem maradt benne egy csepp sem, a padlón összegyúlt vért szívta be, majd a többi áldozatból is a kard felé folyt a nedvesség. Egy idő után már csak múmiává aszott holtestek feküdtek szanaszét a padlón. Kate behunyta szemeit, kicsit koncentrált, és mire kinyitotta, újra Kate volt. Ekkor lépett be Lisa a helyiségbe.

- Azt hittem, hogy visszavonultál már, és nem csinálsz ilyen horrorpartykat! – szólította meg Lisa. Kate megpördült, és Lisára szegezte kardját. Miután felismerte leengedte és visszarakta tokjába.

- Meg volt rá az okom! – mondta komolyan Kate.

- Tudom, hallottam! – válaszolt Lisa. - De most jobban tennéd, ha gyorsan eltűnnél, mert mielőtt bejöttem beszóltam erősítésért!

- Hozd a lányokat, én eltüntettem a nyomokat! – mondta Kate. Megfordult és egyik kezét felemelve koncentrálni kezdett. Hirtelen a holtestekből tűz csapott fel, és csakhamar az egész helyiség lángokban állt. Gyorsan kisiettek az étteremből a lányokkal együtt. Odakinn egy pillanatra megálltak, Kate a lányokhoz fordult.

- Szabadok vagytok, de ha kérhetem, ami odabenn történt, azt felejtsétek el!

A lányok némán bólintottak. Kate felült motorjára, felvette a bukósisakját és beindította.

- Akio és családja a Diamond hotelben vannak még pár napig – közölte Kate.

- Rendben, köszönöm! Holnap felhívom! – válaszolt Lisa.

Kate nagy gázzal elhagyta a helyszint, és hajtott régi lakása felé. A régi lakásában gyorsan átöltözött, fogott egy taxit és visszament a hotelbe. Bement szobájába kezében a becsomagolt kardjával, és alig fél perc múlva kopogtatást hallott az ajtón. Kinyitotta és Akio állt ott.

- Mi ez az egész Nozomi? Hol voltál a karddal, és egyáltalán hogy hoztad át a reptéri ellenőrzésen? – nézett a csomagra Akio.

- Jobb, ha nem tudod, hol voltam az éjszaka. A kardot nem mutatja ki semmilyen detektor sem, még a röntgen számára is láthatatlan! – felelte Kate. Megfordult, és eltette kardját a bőröndjébe.

- Miért? – csak ennyit kérdezett Akio.

- Este lent az étteremben meghallottam két Jakusa beszélgetését. Sophie elrablói voltak, kihallgattam őket, és arra a helyszínre mentem, amit említettek egymásnak. Megöltem őket, és az összes többit is, akik ott voltak! Ja, és összefutottam Lisával, holnap fel fog hívni téged – felelte Kate.

- De, hogy? Mi lesz, ha valahogy hozzád kötik az egészet. Felismerik a stílusodat a világrendőrségnél. Eléggé egyedi! – magyarázta hevesen Akio.

- Nem fogják, nem hagytam nyomokat! Amúgy is mindenki úgy tudja, hogy a Farkas meghalt! Szénné égettem a múmiákat! – felelte hideg hangon Kate.

- Múmiákat? Megint a démon? – kérdezte elhűlve Akio.

- Igen. Nyugi, tudom uralni. Az elmúlt két évben nagyon sokat gyakoroltam Shatoshi tanításait! Nem lesz semmi baj! – nyugtatta testvérét Kate.

- Akkor ez most mit jelent, visszatért a Farkas?

- Csak ha nagyon muszáj! A barátaim még mindig nem találtak rá a Keltára! Muszáj megtalálnom, ő az egyetlen ős, akiről tudok, és készül valamire! Idáig, aki beszélt róla, az nagyon hamar meghalt, és felettébb nyugtalanító dolgokat mondtak el nekem.

- Mégis mit? Mi lehet olyan rohadt fontos ügy, hogy kockáztasd a démon uralmát magad felet? – kérdezte felháborodva Akio.

- Ki akarják írtani az embereket, majdnem mindenkit a földön! – mondta mérgesen Kate.

- Miért?

- Ezt akarom én is kideríteni, és ha közben belebotlok olyan tetvekbe, mint a maiak, akkor nem fogom vissza magam!

- Mi lesz a lányoddal? Most már érte is felelős vagy!

- Azért akarom kideríteni, hogy mi folyik a háttérben! Az emberiséggel együtt őt is megmentem! – közölte haragosan Kate.

- Látom, nem tudlak meggyőzni! – mondta lemondóan Akio. – Nem is mondtad, hogy újra fested a hajad!

- Te meg miről beszélsz? Nem festem a hajam! – lepődött meg Kate.

- És az a szürke tincs? – mutatott Kate hajára a jobb oldalon.

Kate előre húzta haját, és ránézett. Valóban, egy tincs tényleg szürkés színű volt.

- Ezt meg hogy? – kérdezte magától Kate.

- Nem lehet, hogy a démon miatt? – kérdezte Akio.

- Nem tudom. Lehet, nincs kizárva. Majd megkérdezem legközelebb Shatoshi mestert – elmélkedett el Kate. A hátuk mögött kinyílt az ajtó, és Shanon jött be rajta álmosan.

- Szia, anya most már ugye te is alszol? – kérdezte félálomban.

- Persze kicsim, megyek. – válaszolta mosolyogva Kate, de rögtön le is döbbent, mert Shanon hajában egy tincs ugyanolyan szürkés volt, mint neki. Akio is észrevette és komor arccal nézet húgára. Egy pillanatig még farkasszemet néztek egymással, majd Kate felemelte Shanont, és az ágy felé indult vele.

- Aludj jól, Tintin! – mondta testvérének menet közben.

- Jó éjszakát! – felelt Akio, és kiment a szobából.

Kate is átöltözött, majd befeküdt Shanon mellé.

- Anya, nagyon rosszat álmodtam! – motyogta Shanon.

- Milyen rosszat?

- Csúnya volt az arcod, és lekardoztad a gonosz bácsikat – válaszolt Shanon.

Kate teljesen megdöbbent. Lehetetlen, hogy ezt látta volna! Lehetséges az, hogy amikor démonná változik, akkor ő is átéli? Shatoshi mester sem tudja, milyen következményekkel jár, hogy meghasadt a démon, és mindkettőjükben benne van.

- Csak rossz álom volt! Most már itt vagyok, aludj csak, majd én megvédelek! – nyugtatta lányát.

Hamarosan mindketten elaludtak, és csak reggel ébredtek fel a kopogásra. Kate félálomban az ajtóhoz tántorgott, és kinyitotta.

- Jó reggelt, álomszuszékok! – állt az ajtóban Akio.

- Mit akarsz ilyen korán? – motyogta Kate, miközben visszaindult az ágyhoz.

- Korán? Reggel kilenc óra van már! Lemaradunk a reggeliről! – mondta Akio.

- Húúú egy kicsit elaludtunk. Majd mindjárt felkeltem Shanont – mondta Kate.

- Mi lassan indulnánk a szabadság szoborhoz, útközben pedig összefutunk Lisáékkal.

- Akkor majd útközben bekapunk valamit – mondta Kate, miközben szelíden ébresztgette Shanont.

- Naaaa, hagyjál már…! - nyávogott Shanon.

- Nem szeretnél menni Akio bácsiékkal?

- De, de – felelt Shanon, majd felült az ágyban, álmos szemmel nézett előbb anyára, majd Akiora. – Ébren vagyok! – mondta nem túl meggyőzően.

Kate elmosolyodott, összekócolta lánya amúgy is gubancos haját.

- Ne máááár! – ugrott ki az ágyból Shanon, és a mosdó felé futott.

- Mindjárt indulhatunk! – mondta Kate, miközben eldőlt az ágyon.

- Ja, látom, a szobánkban várunk – válaszolt mosolyogva Akio, és elindult kifelé.

Húsz perc múlva Kate és Shanon készen állt az útra. Átmentek Akioékhoz, és együtt elindultak. Kocsival elmentek a hajóállomásra, ahol már várt rájuk Lisa és Brandon.

- Sziasztok! Nem kell sietni, van még több mint fél óránk a hajó indulásáig – mondta Lisa.

- Szia, Vadóc néni! – mondta lelkesen Shanon.

- Szia, nagylány!

Nem messze Shanon kiszúrt egy hot dog árust.

- Anya, én olyat szeretnék reggelizni! – mutatott az árusra.

- Hát jó, de akkor nincs hamburger! – válaszolt Kate.

- Yupiiii! - kiáltotta Shanon.

- Maradj csak, majd velem jön, én sem reggeliztem – mondta Lisa.

- Köszi, Lisa! – válaszolt Kate.

Lisa és Shanon versenyt futva rohantak az árus felé, Brandon közben mosolyogva csóválta a fejét.

- Mint egy nagy gyerek! – jegyezte meg.

A többiek mosolyogva nézték, ahogy egymással tolakodva próbáltak közelebb kerülni az árushoz.

- Kérünk három hot dogot! – mondta Lisa.

- Hármat? – nézett kérdően Shanon.

- Igen, éhes vagyok! – válaszolt Lisa.

- Nézd! Most már én is olyan vadóc vagyok, mint te! – mutatott hajára Shanon.

Lisa mosolyogva nézett Shanon hajára, de rögtön le is fagyott a mosoly az arcáról. Ránézett Kate-re is, és egyből észrevette, hogy neki is pontosan ugyanott szürkés az az egy tincs a hajában, mint Shanonnak. Ez biztosan nem lehet véletlen! „Csak nem a tegnap esti dolognak van hozzá köze?” – elmélkedett magában Lisa.

Miután elkészültek a hot dogok, elindultak vissza a többiekhez. Lisa mindkét kezében egy-egy hot dog, és felváltva harapott belőlük.

- Ti miért nem effftek? Rohadt finom! – mondta nyámmogva Lisa.

- Mert mi már felnőttünk, édesem! – válaszolt Brandon.

- Hmmm, ti tudjátok… – vonta meg vállát Lisa, és közben jóízűen falatozott.

Közben Shanon csendben ette hot dogját egy padon ülve.

- Nézd meg Lisa! Egy négyéves szebben eszik, mint te! – nézett Shanonra Akio.

- És akkor mi van? – kérdezte flegmán Lisa, közben nagyra nyitotta száját, hogy jól látható legyen benne az összerágott étel.

- Fúj, de undi vagy! – fintorgott Shanon.

Lisa idétlenül kezdett el vigyorogni, azzal az arckifejezéssel, amivel ki tudta akasztani a fiúkat. Haro fejét csóválva nagyot sóhajtott.

- Hosszú lesz ez a nap! – jegyezte meg halkan, hogy csak Akio hallja.

Kate is meghallotta a megjegyzést. Kijött Haroval, de véleménye szerint sokkal jobbat is találhatott volna Akio. Haro nagyon féltékenytípus volt, és néha elég nehéz volt a természete, ha nem az volt, amit ő akart. De ismerte annyira bátyját, hogy tudja, nem fogja elhagyni családját. Akio szerette Harot, és most már közös gyermekük is született, de látszott rajta néha hogy nem igazán boldog mellette. Mindegy is, ő ebbe nem szólhat bele, ez az ő életük. Kate-nek feltűnt, hogy néha Akio és Lisa lopva egymásra néznek. Még mindig volt köztük vonzódás egymás iránt, bár ezt tagadták. Kate többször is rákérdezett Lisánál, mert amikor Amerikában járt párszor összefutott vele. Lisa megbékélt azzal, hogy Kate, a Farkas, a rettegett bérgyilkos, és Shanonnal is nagyon jól kijött. Shanon is szerette a vicces Vadóc nénit, mert csak így hívta. Miután végeztek a hot doggal, Lisa letisztítgatta magát nedves törlőkendővel, és felszálltak a hajóra, ami a szabadságszoborhoz vitte őket. Shanonnak nagyon tetszett az idegenvezetés. Tátott szájjal hallgatta az előadót. Mikor felértek a fejrészhez, és újabb érdekességet kezdett el mondani az idegenvezető, Brandon Lisához fordult.

- Nagyon különleges nő vagy, és boldog vagyok, hogy együtt lehetek veled! Már nem tudnám elképzelni az életem nélküled, épp ezért – itt letérdelt Brandon, és elővett zsebéből egy gyémántberakásos gyűrűt – hozzám jössz feleségül?

Lisa még lélegezni is elfelejtett a meglepetéstől. A szájához kapott.

- Te jó ég! Te tisztára bolond vagy! De, de, IGEN! – tört ki belőle hangosan.

Ekkor az idegenvezető sem beszélt már, mindenki őket figyelte. Amikor meghallották az igent, éljenzésben törtek ki nagy tapsvihar közepette. Brandon felállt, átölelte Lisát, majd hosszasan csókolózni kezdtek. Lisa annyira meghatódott, hogy csók közben kicsordultak könnyei. Miután elengedték egymást, Lisa büszkén mutatta gyűrűjét a többieknek.

- Ne sírj édesem, ez egy vidám dolog! – viccelődött Brandon.

- Bolond vagy! – mondta Lisa, közben letörölte könnyeit.

- Akkor illünk egymáshoz! – nevetett Brandon.

Miután befejezték a programot, visszaindultak a hajóra. Közben a csoportban lévő emberek közül többen is gratuláltak nekik. A hajon Shanon Lisához ült, és egész úton kérdezgette, milyen is lesz az esküvőjük majd. Kate telefonja megcsörrent.

- Igen, tessék? – szólt bele.

- Igor vagyok. A nyomára akadtam – hallatszott a telefonban.

- Biztosan ő az? – kérdezett vissza Kate.

- Egészen biztos! Most Londonban vagyok. Követem a titkárát, valami Philipnek hívják. Majd jelentkezem, ha megvan a Kelta neve és pontos címe! – számolt be Igor.

- Köszönöm barátom! Vigyázz magadra! – felelte Kate, majd kinyomta a telefont. „Ez egészen jó hír, talán már nemsokára kiderül, hogy mit is akarnak pontosan ezek az ősök. Ha nem akarják elárulni önként, akkor majd kiszedem belőlük!” – nyugtázta magában Kate.

A nap hátralévő részében megnézték New York nevezetességeit csapatostul. Lisa, ha lehet még bolondabb volt a szokásosnál, teljesen megőrült, hogy megkérték a kezét. Ez egy nagyon boldog nap, bár mindegyik ilyen lenne! Most először régóta teljesen boldog volt Kate, nem gondolt a Démonra, a gondokra, csak arra, hogy együtt lehet azokkal, akiket szeret. Két nap múlva ismét repülőre szálltak, és elutaztak Los Angelesbe az apjukhoz.

2. Fejezet

Igor az autójában ült és várt. Philip egy exkluzív ruhaüzletbe ment be, legalább már vagy fél órája. Egész nap követte őt, de mint mindig, most sem sikerült megtudni, hogy hol is tartózkodik a Kelta. „Az eső is egész nap esik, utálom Londont!” – morgolódott magában Igor.

Philip kijött az üzletből karján egy átlátszó nylonba csomagolt öltönnyel. A kocsijához sietett, gyorsan beszállt, és máris indított. Igor követte őt, persze csak tisztes távolságból, ne tűnjön fel neki, hogy a nyomában vannak. Egy órás út után a város szélén behajtott egy magas kerítéssel körülvett birtokra. Rögvest be is csukódott utána a hatalmas vaskapu. Igor megállt távolabb, és elővette telefonját.

- Halló, Igor vagyok. Sam! A segítséged kellene! – szólt a telefonba.

- Hello Igor! Miben segítsek? – kérdezte Sam.

Sam egy körözött hacker volt, aki már többször dolgozott együtt Igorral. Sam legnagyobb bűne az volt, hogy betört a brit királyi család számlájára, és onnan több millió Fontot utalt át több számlára is, amit aztán tovább utalt többször is, míg végül lenyomozhatatlan offshore számlájára nem érkezett az összeg. De törte már fel a kínai, az orosz, és a kanadai hadsereg szerverét is. Veszélyes cyber bűnözőnek tartották a világrendőrségnél, és benne volt a világ húsz legkeresettebb bűnözői listájában.

- Itt vagyok Londonban, a Greenhole utca 64. szám előtt. A tulajdonos neve kellene! – válaszolt Igor.

- Csak ennyi? Azt hittem, hogy valami komolyabb feladatot adsz nekem. Egyébként nem is mondtad, hogy itt vagy Londonban, pedig megihatnánk pár hektó sört! – mondta ironikusan Sam.

- Most csak ennyi! Megint azt akarod, hogy az asztal alá igyalak? – kérdezte Igor.

- Azt majd meglátjuk… - nevetett fel Sam. A címmel kapcsolatban pedig mondom is: a tulajdonos egy bizonyos Brian Gremood a Pegazus cégcsoport tulajdonosa. Hoppá! Gazdag a fickó, kurvára gazdag! – kiáltott fel Sam.

- Mégis mennyire gazdag? – kérdezett vissza Igor.

- Több százmilliárdja van! Állami megbízások, háborúk finanszírozása, nemzetközi építőipari cégcsoport, és hoppá! – állt meg egy pillanatra Sam. – Titkosított? Várj egy kicsit!

A telefonban hallani lehetett, hogy Sam eszeveszetten püföli a számítógép billentyűzetét, és néha elhagyta száját egy káromkodás is.

- Ez eltarthat egy ideig, rohadt erős a védelmük! – mondta bosszúsan a telefonba Sam.

- Mégis meddig? – kérdezte türelmetlenül Igor.

- Nem tudom! Visszahívlak, türelem! – válaszolt Sam, majd kinyomta a telefont.

Igor órákig várt a szakadó esőben. Néha elbóbiskolt unalmában, ahogy figyelte a szélvédőjére záporozó esőcseppeket. Ezt rohadtul meg kell fizetned, Farkas barátom! – dünnyögött magában.

Egyszer csak megcsörrent a mobilja, ettől összerezzent, mert már félálomban volt.

- Sam vagyok! Kapaszkodj Igor! Ez a Brian valami ősök tanácsának a tagja, és hú, baszd meg! Ezek ki akarják irtani az emberiség kétharmadát, valami újraélesztett sárkánnyal! – mondta izgatottan Sam.

- Mi a fene van? – kérdezett vissza Igor.

- Ezek nem emberek! Ez a Brian háromezer éves, régi képeken és festményeken is szerepel! Ez egy kibaszott hegylakó vagy mi! – mondta teljesen kiakadva Sam.

- Te be vagy lőve? – kérdezett rá Igor.

- Nem baszd meg! Lefotóztam a mobilommal a képernyőt, mindjárt átküldöm az egészet neked! Ez még nem minden! Az ősök tanácsában ő a legfiatalabb, van köztük olyan is, aki több millió éves! Hihetetlen az egész! – hadarta Sam.

Igor megnézte telefonján az átküldött képernyő fotókat, és ő is teljesen ledöbbent.

- Azt a kurva! Mi a gecibe tenyereltünk? – kérdezte inkább csak magától Igor.

- Van itt még három alak, akik plusz titkosítást kaptak, ők lehetnek a legősibbek. mondta Sam.

- Tudsz valami tervrajzot, vagy valamit küldeni erről a helyszínről? – kérdezte Igor.

- Te meg mit tervezel? Csak nem akarsz bemenni oda? – hüledezett Sam.

- De igen! Lenne pár kérdésem ehhez a Keltához! – válaszolta határozottan Igor.

- Csak műholdas képet tudok küldeni. A szomszéd telekről meg lehetne közelíteni, azt már évek óta nem használja senki sem. Teljesen elhagyatott, de akkor is át kell mászni a kerítésen – mondta Sam.

- Akkor mászom… - mondta nagyot sóhajtva Igor.

- Már bocs, de te nem vagy az az atléta típus. Inkább olyan faltörő kosként tudlak elképzelni! jegyezte meg Sam.

- A muszáj nagy úr! Köszi, Sam, majd jelentkezem! – mondta Igor, és kinyomta a telefonját.

Kiszállt kocsijából, az elhagyatott telek felé vette az irányt. Időközben az eső is ellát. A telken egy lakatlan, romos ház állt, a kerítésen könnyedén be tudott menni. Körül nézett a telken, és meglátott egy fészerfélét a kerítés mellett. „Ha rámászom a tetejére, onnan könnyedén át tudok ugrani a birtokra. Csak hát az a három méter magas kerítés, olyan magasságból leugrani…” - vonakodott Igor magában.

A fészeren nem volt ajtó, rég ellopták, vagy tönkre ment, ki tudja! Benn a fészerben viszont talált egy rozsdás fém létrát. Nekitámasztotta a fészernek, felmászott rajta, majd felhúzta maga után. A kerítés másik oldalán letette, és óvatosan lemászott rajta. Mikor földet ért, lefektette a létrát, hogy ne lehessen olyan hamar észrevenni, de így is komikusan hatott, hogy egy százhatvan kilós nagydarab férfi osonni próbál. A birtokon sok fa állt, így Igor fától fáig lopakodott megközelítve a kastélyszerű házat. Hatalmas volt a ház, háromemeletes, és legalább húsz szoba lehetett benne. Igor észrevett egy oldalsó kis bejáratott, talán ott be tud jutni észrevétlenül a házba. Az ajtó előtt megállt, lenyomta a kilincset, mire az ajtó hirtelen kitárult, és Philip állt vele szemben.

- Hello Igor! – köszönt rá Philip.

Igor meglepődött, hogy honnan tudja a nevét. „Tudja, hogy ki vagyok, akkor biztosan a körözést is látta, amin szerepel. De mit is tudna ellene tenni ez az idős ember. Kétszer akkora vagyok, mint ő, egy csapással kiütöm” – futott át az agyán.

- Meglepettnek tűnsz, ruszki! Arra számítottál, hogy simán besétálsz ide? Régóta figyelünk téged és a Farkas barátodat, előttünk nincs titok! – mondta nyugodt hangon Philip.

- Figyeltek? Te akarsz megállítani, öregember? – kérdezte Igor, közben elhagyta egy gúnyos mosoly az arcát.

Philip végignézett Igoron, majd hirtelen combon rúgta őt. Igor térdre esett. Philip felugrott és fordulatból, egy köríves rúgással a padlóra küldte. Kora ellenére elképesztően gyors volt és erős, Igor mire felocsúdott már a földön hevert, és Philip állt felette nyugodtan.

- Nem a méret a lényeg! Ezt nem hallottad még? – kérdezte teljes nyugodtsággal Philip. - Egyébként értesítettük a világrendőrséget, hogy itt ólálkodsz, hamarosan itt lesznek. Ha addig szeretnéd még szétveretni a pofádat, hát rajtam nem múlik!

Igor feltápászkodott a földről, közben végig szemmel tartotta Philipet. Mikor felállt észlelte, hogy nem tud ráállni jobb lábára, ahol a rúgás érte. „Lehet, hogy leszakadt az izmom?” – kérdezte magától Igor. Philip csak állt és nézte, ahogy Igor feláll, és sántítva hátralép néhány lépést.

- Túl erőset rúgtam? – kérdezte mosolyogva Philip.

Igor egy kipattintós kést rántott ki dzsekije zsebéből, és maga elé tartotta.

- Felbosszantottál, öreg! Azt hiszed, hogy meg tudsz állítani? Felkoncollak, vén szar! – mondta haragosan Igor, és Philip felé szúrt késével.

Philip könnyedén kitért a szúrás elől, közben ráfogott Igor csuklójára. Megcsavarta karját és kihasználva a lendületét a falhoz csapta Igort. Igor ismét a földre esett, és most már az orrából is folyni kezdett a vére. Philip a földre esett kést elrúgta Igor közeléből, ismét megállt felette és nézte a szenvedő oroszt. Az ajtóban megjelent Brian, és egykedvűen sétált feléjük.

- Jól van Philip, elég lesz! Ebből már biztosan tanult ez a primitív barom! – mondta lenézően Brian.

- Szóval te vagy a Kelta! – jegyezte meg Igor, miközben feltápászkodott.

- Sok néven emlegetnek, köztük van a Kelta is. Gondolom elolvastad azt, amit Sam barátod átküldött neked! – mondta Brian.

- Ezt honnan veszed? – kérdezte meglepetten Igor.

- Egy hangyányit több eszem van, mint neked, de nem kell aggódnod Sam barátod miatt, már intézkedtem a sorsáról! – közölte Brian, közben undorodva nézte Igort.

Igor letörölte arcáról a vért, majd dzsekije alól előrántotta pisztolyát és Brianra fogta.

- Nagyon okosnak tartod magad, de ezzel nem számoltál! – nézett szemével pisztolyára Igor.

- Semmit sem tudsz te, én a földmágia mestere vagyok, az egykori Fianák főpapja! Egy ilyen kis halandó féreg nem tud nekem ártani! – mondta fennhangon Brian.

Miközben ezt mondta, szeme teljesen fehérré változott. Intett kezével, mire megmozdult köztük a föld. Egy hatalmas ököl állt össze és nyúlt ki a földből, és Igor egész testét beterítette az ütés. Igor tíz méterre repült az ütés erejétől, és ájultan csapódott a földnek. A földből összeállt ököl visszahúzódott a talajba, mintha sosem létezett volna. Brian szeme is visszaváltozott eredeti barna színére.

- Engedd be a rendőröket Philip, már itt vannak a kapu előtt! – utasította Brian.

Philip a zsebében lévő távirányítóval kinyitotta a vaskaput, és azon három rendőrautó jött be lépésben. Philip intett nekik hogy odajöjjenek. Mikor megálltak az autók összesen tízen szálltak ki belőlük. Elsőként Regina ért oda hozzájuk, közben kérdően nézett a földön fekvő ájult Igorra.

- Ártalmatlanná kellett tennünk, míg ideérnek, mert fegyverrel támadt ránk! – mondta Philip, közben fejével a pisztoly felé nézett.

- Értem! – válaszolt Regina. – Bilincseljétek meg, és ha lehet, ébresszétek fel!

- Csak kiütöttem, életben van! – közölte Philip.

- Ezt ön tette vele? – kérdezte csodálkozva Regina.

- Igen! Tudja nyomozó, az idegen légióban jól kiképeztek, és az életkor csak egy szám! – válaszolt Philip.

- Szerencséjük van, hogy nem tépte szét önöket! Sajnos már többször is láttam tombolásának az eredményét! – mondta Regina.

- Nem éreztem veszélyben magam, mert én csak profikat alkalmazok! – mondta Brian miközben Philipre nézett.

- Köszönjük az együttműködést! Minden jót! – mondta Regina, közben megfordult és a megbilincselt Igorhoz indult. Igor már magához térve ült a földön, Regina megállt szemben vele.

- Igor Sarakov, letartóztatom többrendbeli gyilkosságért, súlyos testi sértésért, fegyverkereskedésért, csempészésért! Önt távollétében életfogytig tartó börtönbüntetésre ítélték, amelyet a Vörös Fal börtönszigeten fog letölteni! – mondta szenvtelenül Regina.

- Az fasza lesz! – válaszolt kábán Igor, közben ránézett Reginára. – Nocsak, a fürtöske! A fonott haj jobban állt, baby!

Igor csak most nézte meg alaposabban Reginát. Rögtön feltűnt neki, hogy megváltozott. Haját már copfba hordta, arca beesett volt, szemei karikásak, és nagyon le volt fogyva, szinte csont és bőr volt. Szemében sem látta már azt a tüzet, amit legutóbb.

- Vihetik! – szólt a rendőröknek Regina.

Igort beültették az egyik járőrkocsi hátsó ülésére, majd elindultak vele. Csak egy autó maradt ott Reginára várva. Reginának volt valami furcsa érzése a két öltönyös fickóval kapcsolatban. Nem tudta megmagyarázni magának hogy mi, de érezte, hogy nincs minden rendben velük. Beszállt ő is az autóba, és elindultak az őrsre az őrizetessel.

- Ez is megoldva! – mondta elégedetten Brian. – A hackerrel mi van? – kérdezte Philipet.

- Ezekben a percekben távozik az élők sorából! Természetesen minden nyomot eltűntetnek az embereink, uram – válaszolta Philip.

- Helyes! Akkor most mehetünk vacsorázni! – mondta vidáman Brian, majd megfordult és bement a házba.

Igor ült a világrendőrség londoni központja egyik kihallgató szobájában megbilincselve. Regina lépett be az ajtón, és leült Igorral szemben az asztal másik végén.

- Azt mondták a kollegák, hogy beszélni szeretne velem. Mit akar? – kérdezte Regina.

- Tudom, hogy életben van a Farkas, és hogy ismeri! Én is ismerem, a barátomnak mondhatom! – mondta halkan Igor.

- Nem tudom, hogy miről beszél! – válaszolt összezavarodva Regina.

- A francokat nem! Te is ismered Kate-et! – mondta erélyesen Igor.

Regina ezen nagyon meglepődött, ő úgy tudta, hogy Lisán és Akion kívül nem tudja senki, hogy életben van a Farkas, és hogy ő valójában egy Kate nevezetű nő.

- Meglepettnek tűnsz, azt is tudom, hogy a kollegád testvére! Akkor meghallgatsz végre?

- Nem tudok segíteni, nem tudlak kivinni innen! – mondta határozottan Regina.

- Ezt nem is kérem! Annyit szeretnék, hogy azt a mobilt, ami nálam volt, azt juttasd el a Farkasnak vagy a testvérének! Rendkívül fontos! – mondta komolyan Igor.

- Miféle fontos dolgok vannak rajta? – kérdezett vissza Regina.

- Ezt most hosszú lenne elmagyarázni, ők tudni fogják, hogy mit kezdjenek a rajta lévő információkkal! Még valami! Ahol elkaptatok ott a birtokon, jó lenne, ha szemmel tartanátok a tulajdonost! Nagyon nem jó ember, hozzá képest irgalmas nővér vagyok! – mondta gyorsan Igor.

- Miért kellene hinnem neked? – kérdezte Regina.

- Amit mondtam a Farkasról és a családjáról, nem volt elég? Esetleg beszéljünk a lányáról, Shanonról? – kérdezte Igor.

- Meglátom, mit tehetek! – válaszolt Regina.

- Hálás lesz a kollegád! – mondta Igor.

- Nekem most mennem kell. Elintézem ezt az ügyet. Mi már nem fogunk többet találkozni, úgyhogy sok szerencsét! – mondta Regina, miközben felállt és kisétált a kihallgatóból.

Regina a bizonyítékok közül kivette Igor mobilját, és elvonult vele irodájába. Kutakodni kezdett benne, míg végül ráakadt az átküldött képekre. Kinagyította azokat, és döbbenten olvasta a rajta szereplő adatokat. Ősök tanácsa, több ezer éves emberek, sárkány, emberiség pusztulása… Mi a franc ez, valami vicc? Ez nem lehet igaz, ilyen nincs! Bár, amit tapasztalt Tokióban négy éve… - töprengett el Regina. Kopogás hallatszott az ajtón, majd meg sem várva a választ egyik kollegája, Jack nyitott be rajta.

- Elnézést a zavarásért nyomozó, de az egyik körözött bűnözőt megtalálták holtan egy lakásban itt Londonban! – hadarta Jack.

- Ki volt az? – kérdezett vissza Regina.

- Samuel Trison, ő a Sam becenévre hallgató hacker – válaszolt Jack.

- Sam itt volt Londonban, és meghalt? – kérdezte Regina.

- Igen, megölték! – válaszolta Jack.

- Menjünk a helyszínre! – mondta Regina miközben elindult.

A helyszínre érve szörnyű látvány fogadta őket, a falak, a padló csurom vér volt, és az áldozat teljesen torz formában feküdt a földön. Végtagjai természetellenes pózban voltak kicsavarodva, és számtalan szúrt és vágott seb éktelenkedett a testén. A helyszínelők már lázasan dolgoztak, nyomokat rögzítettek, fotóztak és jegyzeteltek mindent.

- Mit akar itt a világrendőrség? – lépett hozzájuk egy rendőrnyomozó.

- Az áldozat világszerte körözött hacker volt, ezért átvesszük a nyomozást! – közölte Regina.

- Ez itt az én ügyem! Nem fogom hagyni, hogy, ideszambázzanak és kitúrjanak a saját körzetemben! – közölte felháborodottan a nyomozó.

- Ez nem kérés volt! Mostantól nekem jelent! Kérem a nevét és rangját! – mondta ellenvetést nem tűrően Regina.

- Hugh Brinsmol hadnagy vagyok! De, ne higgye, hogy ezt annyiban hagyom, jelenteni fogom a főnökömnek! – válaszolta Hugh.

- Azt mond a főnökének, amit akar, ha nem működik együtt velünk, akkor holnaptól mehet közlekedést irányítani! Most pedig halljam, hogy mit találtak idáig! – kérte számon Regina.

- Az áldozatot megkínozták, majd szép lassan kivéreztették. Minden informatikai eszközt elvittek a lakásból. Valami olyanba üthette az orrát, amibe nem kellett volna! Esetleg ha találnak valamit a helyszínelők, akkor lehetséges, hogy gyanúsítottunk is lesz, bár ezt erősen kétlem – válaszolt Hugh.

- Értem, a jelentésből kérek egy másolatot az e-mailemre! – mondta Regina, majd egy névjegykártyát nyújtott át Hughnak.

- Persze, majd átküldöm – mondta Hugh.

- A szomszédokat kikérdezték? – kérdezte Jack.

- Még nem – válaszolta Hugh.

- Akkor majd mi körbe kérdezünk – közölte Regina, és elindult kifelé az ajtón.

Az emeleten még három lakás volt, kettő szemben és még egy a helyszín mellett. A közelebbihez mentek, és bekopogtak rajta. Az ajtó szinte azonnal kinyílt, és egy húsz év körüli lány állt velük szemben.