A föld
dicsérete

Byung-Chul Han

Utazás a kertbe
– részlet –

Isabella Gresser illusztrációival

A fordítás a következő kiadás alapján készült:
Byung-Chul Han: Lob der Erde.
Eine Reise in den Garten. Ullstein, 2018
© by Ullstein Buchverlage GmbH, Berlin
Published in 2018 by Ullstein Verlag.
Hungarian translation © Zilahi Anna, 2022
Hungarian edition © Typotex, Budapest, 2022
Engedély nélkül semmilyen formában nem másolható!

A fordítást az eredetivel egybevetette: Hecker Héla

ISBN 978 963 493 177 5

Kérdezd csak meg a jószágokat, azok is tanítanak, és az égi madarakat, majd a tudtodra adják!

Vagy elmélkedj a földről, az is tanít, a tenger halai is beszélnek neked.

Ki ne tudná mindezekről, hogy az ÚR keze alkotta őket?

Jób 12,7–91

Tartalom

Előszó

Téli utazás

Télikert

A másik ideje

Vissza a földhöz

A világ romantizálása

Téli cseresznye

Téltemető és csodamogyoró

Hóvessző

Szellőrózsák

Kaméliák

Barkafűz

Sáfrányok

Árnyliliomok

A boldogságról

Szép nevek

Victoria amazonica

Őszi kikerics

A kertész naplója

Jegyzetek

Képjegyzék

Előszó

Egy nap mély vágyat éreztem, égető szükségét, hogy közel legyek a földhöz. Elhatároztam, hogy mindennap kertészkedni fogok. Három tavaszon, nyáron, őszön és télen keresztül, tehát három éven át dolgoztam a kertben, amit bi vonnak neveztem el (ez koreaiul titkos kertet jelent). A szív alakú táblán, melyet az előző tulaj rögzített az egyik rózsalugasra, még mindig az áll, álomkert. Így hagytam. Titkos kertem valójában egy álomkert is egyben, mert az eljövendő Földről álmodom benne.

A kerti munka csendes meditáció volt számomra, elidőzés a csendben. Maradni és illatozni engedi az időt. Minél többet dolgoztam a kertben, annál nagyobb tisztelet ébredt bennem a föld és annak bódító szépsége iránt. Mostanra mély meggyőződésemmé vált, hogy a Föld isteni teremtés. A kert segített e következtetésre jutnom, e belátásra, amely számomra immár bizonyossággá vált, evidenssé. Az evidencia eredetileg látást jelent. Én láttam.

Az elidőzés a virágzó kertben ismét vallásossá tett. Hiszem, hogy az Édenkert létezett, és létezni is fog. Hiszek Istenben, a teremtőben, a Játékmesterben, aki mindig elölről újrakezdi, és ezáltal mindent megújít. Mint az ő teremtménye az ember is köteles részt venni a játékban. A játékot tönkreteszi a munka, avagy a teljesítmény: a vak, üres, nyelv nélküli cselekvés.

E könyv némely sora imádság, vallomás, valójában szerelmi vallomások a földhöz és a természethez. Nincs biológiai evolúció. Minden az isteni forradalomnak köszönheti létezését. Megtapasztaltam. A biológia végeredményben teológia, istentan.

A föld nem halott, élettelen, néma létező, hanem beszédes élőlény, élő szervezet. Még a kő is él. Cézanne, aki a Sainte-Victoire-hegy megszállottja volt, ismerte a titkot, tudott a sziklák különleges elevenségéről és erejéről. Már Lao-ce is így tanította:

A világ egy szent edény,

Cselekvéssel nem lehet megszerezni.

Cselekvéssel nem lehet megtartani.

Aki meg akarja szerezni, elbukik,

Aki meg akarja tartani, az veszít.2

A Föld, e titokzatos edény, törékeny. Ma ott tartunk, hogy brutálisan kizsákmányoljuk, elhasználjuk és ezáltal teljesen elpusztítjuk.

A Föld felszólít minket arra, hogy óvjuk meg, ami azt jelenti, hogy szépen kell bánnunk vele. Az óvás [das Schonen] etimológiai rokonságban áll a széppel [das Schöne]. A szép kötelez minket, mi több, ránk parancsol, hogy óvjuk. Arról van szó tehát, hogy a széppel óvatosan kell bánnunk. A Föld megóvása égető feladat, az emberiség kötelessége, hiszen a Föld szép, sőt, nemesen csodás.

A megóvás megköveteli az óvandó magasztalását. Az itt következő sorok himnuszok a földhöz, dicsőítő énekek. A föld dalaként zengjen a föld dicsérete. Ám egyesek számára olvasódjék vészjósló üzenetként is a minket kísértő heves természeti katasztrófák árnyékában. A Föld dühös válaszai ezek az emberi könyörtelenségre és erőszakra. Már nem tiszteljük a Földet. Se nem látjuk, se nem halljuk többé.

Téli utazás

Különösen szeretem Schubert Téli utazását. Mindenekelőtt a Tavasz-álom című dalt énekeltem gyakran.

Száz tarka virág volt az álmom,

sok tarka májusi rét,

zöld mezőkről hozta el álmom

a madarak víg énekét.

De aztán kakasszóra

felébredt a szemem,

holló károgott a tetőn fent,

hideg, sötét idelenn.

De mit keres az a sok festett

levél az ablak üvegén?

Kinevettek? Csak álmodozó lát

virágokat tél idején?3

Mégis mi végre kezdek egy kertről szóló könyvet a téllel és a Téli utazással? Miközben a tél a kerti idő abszolút végét jelenti. Nem áll szándékomban a tavaszi álmaimról mesélni, vagy Wilson Bentley követőjeként, aki ötezer hókristályt fényképezett le, immár a jégvirágoknak szentelni magamat.

A berlini tél iszonyatos, teljességgel megsemmisítő. A pokol tüze is elviselhetőbb lenne, mint ez az örökké nyirkos, sötét hideg. A fény mintha teljesen kialudt volna. Szívem az égre festve látja

a bensejében dúló,

szilaj és zord telet!4

A berlini tél örök szürkesége metafizikai vágyat ébreszt egy világos, virágzó kert iránt a tél közepén.

Sajnos Bertolt Brecht tökéletes kertje semmit sem tartogat a hideg téli hónapokra. Csupán márciustól októberig virágzik:

Fenyők s ezüstnyárfák közt áll a tónál

A kert, fal s bozót az oltalmazója.

Beültették havonta nyíló virággal, így hát

Márciustól októberig virít.5

A kertész e bölcsessége nyilvánvalóan hiányzik belőlem, mert én elhatároztam, hogy olyan kertet ültetek, mely állandóan virágzik, méghozzá januártól decemberig. A metafizikát, a metafizikai vágyakozást választom a kertész bölcsességével és elengedésével szemben.

Télikert

Roland Barthes Világoskamráját is ugyanez a metafizikai vágyakozás élteti. A gyász könyve ez, gyászmunka. A halott anyát idézi meg, akivel egész életében együtt élt. Egy fénykép szolgált a könyv alapjául, amelyet Barthes esdekelve jár körbe, ölel át, rajong körül, ugyanakkor e kép a könyvben nem látható. Távollétével jeleskedik. Édesanyját ábrázolja ötéves kislányként a Télikertben.

A Télikert hátterébe húzódó anyám arca halvány, elmosódott. Első felindultságomban felkiáltottam: „Ő az! Ez tényleg ő! Végre ő az.”6

A fotográfiát Barthes két részre bontja, a studiumra és a punctumra. A studium az információkra vonatkozik, amelyek a képből kiolvashatók. Ezeken keresztül tanulmányozhatjuk a fotográfiát. A punctum ezzel szemben nem hordoz információt. Szó szerinti jelentése szúrás, a latin pungere (szúrni) igére vezethető vissza. Eltalálja és megrázza a szemlélőt.

A Világoskamra punctuma számomra a meg nem jelenített kert az anyával, az egyetlen szeretett lénnyel. A Télikertet immár kettősnek látom. Mint a halál és a feltámadás szimbolikus helyszínét és mint a metafizikai gyászmunka terepét. A Világoskamra a szememben virágzó kert, világos fény a téli sötétben, élet a halál közepén, a mai halálos létezés viszonyai között újraéledő élet ünnepe. Metafizikai fény változtatja a chambre noirt, a sötétkamrát chambre claire-ré, világoskamrává, világos Télikertté.

Roland Barthes szerette a romantikus dalokat. Énekórákat vett. Szívesen meghallgattam volna, hogyan énekel. Gyakran az az érzésem, hogy Barthes énekelve ír vagy írva énekel. A Világoskamra maga is egyfajta romantikus dalciklus negyvenegy dallal, azaz fejezettel. A huszonkilencedik dal címe A kislány.

A Világoskamra olyan számomra, akár egy téli utazás. Roland Barthes édesanyját keresve, a szeretett lény után kutatva keresztülutazik a halottak birodalmán. Az anya valóját keresve végtelen vándorlásra indul.

Egyfolytában az járt a fejemben, hogy az időben visszafelé találtam meg ezt a fotót. A görögök időben hátrálva lépdeltek a halálba, a múltjuk előttük állt. Én is így haladtam visszafelé az életben, nem az enyémben, hanem a szerettem életében.7

A Télikert fotográfiája „azt a zenét jelentette számomra, melyet Schumann elborulása előtt utoljára írt, az első Hajnali dalt, ez egyszerre kapcsolódik anyám lényéhez és elvesztésének fájdalmához”.8 Schumann legutolsó műve egy öt kisebb zongoradarabból álló ciklus, a Hajnali dalok. Három nappal öngyilkossági kísérlete előtt olyan zenedarabok gyűjteményének hívta őket, amely a reggel közeledtének és kibontakozásának érzését ábrázolja. Felesége, Clara Schumann igen tanácstalanul reagált a kompozícióra: „Ismét nagyon eredeti darabok, de nehéz megfogni őket, annyira sajátos a hangulatuk.”

A Hajnali dalokban az újjáéledő, feltámadó élet utáni vágyakozás uralkodik. A gyász dalai ezek. Mély melankólia hallható ki belőlük. A halálról van szó, és a feltámadásról. Már Schumann Spanyol daljátéka is megénekli a vágyakozó hajnalvárást, a várakozást az újjáéledő életre:

Mikor, mikor jő el a reggel,

Mikor már, ó, mikor!

Mely eloldozza életem e béklyókból?

Ti szemek, a szenvedéstől oly homályosak,

Kínt láttatok csak szeretet helyett,

Nem láttatok örömet,

Sebeken sebeket láttatok,

Fájdalmon fájdalmat okozva,

És a hosszú életben

Egyetlen boldog órát sem.

Bárcsak végre megtörténne,

S megpillantanám az órát,

Ahol nem látok többé!

Mikor jő el a reggel,

Mely eloldozza életem e béklyókból.9

Titokzatos aura lengi körül az első Hajnali dalt. A feneketlen melankólia delíriumba menekül: visszafogott ünnepi momentumok szakítják félbe, és az átszellemülés és elragadtatás pillanatai, mikor is az első tétova fénysugarak áttörik a sötétet.

A kora hajnal előidő, mely megelőzi a közönséges időt és magába foglalja a múló időt, élet és halál idejét. Fantáziámat a télen virágzó kertről életre keltik, behangolják ezek a Hajnali dalok. Megadják e könyv alaphangulatát.

A másik ideje

A kertben sokkal intenzívebben élem meg az évszakokat. Ehhez mérten nagy a közeledő téllel szemben érzett fájdalmam. A fény elgyengül, elvékonyodik, elsápad. Soha nem voltam még ilyen érzékeny a fényre. Fáj az elhaló fény. Az évszakokat a kertben mindenekelőtt testileg észlelem. Az esőgyűjtő hordó vizének jéghidege mélyen a testbe fúrja magát. A fájdalom, amit akkor érzek, mégis jóleső, pezsdítő. Visszaadja a valóságot, a testiséget, ami egyre inkább elvész a mai jól temperált digitális világban. Ez a világ már nem ismeri a hőt, a fájdalmat, a testet. A kert azonban érzékiségben, anyagiságban gazdag. Sokkal valóságosabb, mint a képernyő.

Mióta a kertben dolgozom, másképp érzékelem az időt. Lényegesen lassabban telik. Kitágul. A következő tavaszig tartó idő kisebb örökkévalóságnak hat. A jövő évi őszi lomb elképzelhetetlen távolságba szökik. Még a nyár is végtelenül messzi. Pedig a tél már örök idők óta tart, és a téli kertben végzett munka csak tovább hosszabbítja. Sosem tűnt még oly hosszúnak a tél, mint első kertészévemben. A hideg és tartós fagy idején nagyon szenvedtem, de nem magam, hanem leginkább a téli virágok miatt, melyek virágaikat még hóban és tartós fagyban is megőrizték. Minden aggódásom, ami valójában gondoskodás volt, a virágokra irányult. A kert egy lépéssel tovább távolít az egómtól. Gyerekeim nincsenek. A kerttől viszont lassan megtanulom, mit jelent a gondoskodás, a mások iránti gondviselés. A kert valaha a szerelem helye volt.

A kert ideje a másik ideje. A kertnek megvan a maga saját ideje, amely felett nem rendelkezhetem. Minden növénynek megvan a maga ideje. A kertben többféle idő keresztezi egymást. Az őszi sáfrány és a tavaszi sáfrány kinézetre hasonlítanak ugyan, de időérzékükben teljesen különböznek. Meglepő, hogy az összes növény kifejezett időtudatossággal büszkélkedhet, sokkal inkább, mint az ember, aki mára időtlenné, időhiányossá vált. A kert intenzív időtapasztalatot tesz lehetővé. Kerti munkám során időben gazdaggá váltam. A kert, amiért dolgozom, viszonozza a munkám. Létet és időt ad cserébe. A bizonytalan várakozás, a szükséges türelem, a lassú növekedés különleges időérzetet teremtenek. A tiszta ész kritikájában Kant megszerző tevékenységként [Erwerbstätigkeit] írja le a megismerést, amely a teljesen új szerzeményre [Erwerb] irányul. A mű első kiadásában azonban szerzés [Erwerb] helyett még művelés [Anbau] szerepel. Vajon mi ösztönözhette Kantot arra, hogy a második kiadásban a művelést a szerzéssel helyettesítse?

A művelés Kantot vélhetően túlzottan emlékeztette az elemek fenyegető erejére, a földre, immanens bizonytalanságára, kiszámíthatatlanságára, ellenállására, a természet hatalmára, ami a kanti szubjektum autonómia- és szabadságérzetét érzékenyen érinti. A városi pénzkereső [Erwerbstätige] a munkáját az évszakok váltakozásától függetlenül végezheti, ami azonban az idények ritmusának alávetett földművelő számára lehetetlen. A várakozás, illetve a türelem, melyeket a földre bízott lassú növekedés iránt tanúsítanunk szükséges, a kanti szubjektum számára idegenek. Kant ezeket női erényekké alacsonyította. A bizonytalanság, amelynek a földműves kitett, Kant számára elviselhetetlennek tűnhetett… … …

Jegyzetek

1 Biblia. Istennek az Ószövetségben és Újszövetségben adott kijelentése. Magyarázó jegyzetekkel. Revideált új fordítás, 2014. Budapest, Kálvin, 2018. 627. Ford. és revideálta a Magyar Bibliatársulat Szöveggondozó Bizottsága.

2 Charles Q Wu: Imígyen szóla Laozi. Dao de jing. Új fordítás, kommentárokkal. Budapest, Kossuth, 2019. 106. Ford. Madaras Réka.

3 Wilhelm Müller: Tavasz-álom. In Elfriede Jelinek: Téli utazás. Budapest, L’Harmattan, 2017. Függelék, 158. Ford. Halasi Zoltán.

4 Uő: Viharos reggel. Uo. 165.

5 Bertolt Brecht versei. Budapest, Európa, 1976. 400. Ford. Garai Gábor.

6 Roland Barthes: Világoskamra. Jegyzet a fotográfiáról. Budapest, Kijárat, megjelenés előtt. Ford. Marsó Paula.

7 Uo.

8 Uo.

9 Wann, wann erscheint der Morgen, / Wann denn, wann denn! / Der mein Leben löst aus diesen Banden? / Ihr Augen, vom Leide so trübe, / Saht nur Qual für Liebe, / Saht nicht eine Freude, / Saht nur Wunde auf Wunde, / Schmerz auf Schmerz mir geben, / Und im langen Leben / Keine frohe Stunde. / Wenn es endlich doch geschähe, / Daß ich säh’ die Stunde, / Wo ich nimmer sähe! / Wann erscheint der Morgen, / Der mein Leben löst aus diesen Banden. – Saját nyersfordításom – a ford.

Képjegyzék

Barátcserje, Vitex agnus-castus, »13«

Bugás hortenzia, Hydrangea paniculata, »15«

Csodamogyoró, Hamamelis, »6«

Eperfa, Morus rubra, »22«

Fekete hunyor, Helleborus niger, »16«

Fekete mák, Papaver paeoniflorum, »18«

Illatos árnyliliom, Hosta plantaginea, »9«

Illatos bangita, Viburnum bodnantense, »3«

Japán árnyliliom, Tricyrtis japonica, »23«

Jégvirág, Flos glacialis, »2«

Kaméleonlevél, Houttuynia cordata, »21«

Kamélia, Camellia japonica, »8«

Kínai tündérfa, Chimonanthus praecox, »24«

Kőtörőfű, Saxifraga kabschia, »17«

Májvirág, Hepatica nobilis, »7«

Murvafürt, Bougainvillea, »20«

Őszi kikerics, Colchicum autumnale, »11«

Szalmavirág, Xerochrysum bracteatum, »12«

Szellőrózsa, Anemone hupehensis, »10«

Téli cseresznye, Prunus subhirtella autumnalis, »4«

Téli jázmin, Jasminum nudiflorum, »1«

Téltemető, Eranthis hyemalis, »5«

Tövises kapri, Capparis spinosa, »19«

Vadszezám, Perilla frutescens, »14«

Kedves Olvasó!
Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót!
Újabb kiadványainkról, akcióinkról a typotex.hu
és a facebook.com/typotexkiado oldalakon értesülhet.

ISBN 978 963 493 177 5

Typotex Kiadó
Alapította Votisky Zsuzsa, 1989
A kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.
Felelős kiadó: Németh Kinga
Felelős szerkesztő: Leiszter Attila
Borítóterv és tipográfia: Somogyi Péter
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus:
Open Sans – Apache License 2.0
Noto Sans CJK–KO – SIL Open Font License