A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Lisa Mosconi, PhD: The Menopause Brain. New Science Empowers Women to Navigate the Pivotal Transition with Knowledge and Confidence

Avery, an imprint of Penguin Random House LLC,
New York, 2024

Első kiadás

Copyright © 2024 by Lisa Mosconi

All rights reserved

Magyar kiadás © Park Kiadó, Budapest, 2026

Hungarian translation © dr. Kelemen László, 2025

Minden jog fenntartva

Borítóterv © Gerhes Gábor

Borítófotó © Anatolii Savitskii/Dreamstime.com

Minden nőnek – őseinknek, utódainknak és
mindenkinek, aki velem együtt járja ezt az utat.

ELŐSZÓ

Nagyon örülök, hogy kézbe vette ezt a könyvet. Jó döntés volt. Óriási szívességet tesz magának és az agyának. Nem kell egyedül átvészelnie a perimenopauzát, a menopauzát és az azt követő életét. Immár rendelkezésére állnak a legújabb információk arról, mi történik – és miért – az agyával és a szervezetével. Értékes ajándék!

A kötet létfontosságú minden nőnek, aki elég hosszú ideig él ahhoz, hogy valamikor az élete során átessen a változókoron. Ebben az időszakban a menstruáció elmaradása és a termékenység elvesztése mellett minden nő kénytelen szembenézni heves szívdobogással járó rosszullétekkel, szorongással, depresszióval, az összpontosítás nehézségével, hőhullámokkal, éjszakai verítékezéssel, hangulatingadozással és alvászavarral. A tünetek listája hosszú és változatos. A menopauza körüli időszak olyan idegrendszeri és pszichés változásokkal jár, amelyek zűrzavart idéznek elő a nők szervezetében és életében. Ha nincs, aki megnyugtasson az ellenkezőjéről, úgy érezhetjük, valósággal megbolondultunk a kiszámíthatatlan érzelmek és panaszok miatt. Ennek a kötetnek pontosan a megnyugtatás a célja.

Jó lett volna, ha ezt a könyvet már akkor olvashattam volna, amikor én elértem a változókort. Akkoriban milliónyi nőtársammal együtt nagyon kevés információval rendelkeztünk az általam „Nagy M”-nek nevezett jelenségről. Az én generációmban a nők joggal érezték úgy, hogy nem hallgatják meg őket, és nem foglalkoznak velük az egészségügyi szakemberek, akik maguk sem tudtak sokat a jelenségről. Nem álltak rendelkezésre olyan kutatási adatok, amelyeknek a segítségével könnyebben vészelhettük volna át a rendkívül kellemetlen és kaotikus tüneteket. Mindezt egy olyan kultúrában kellett elviselnünk, amely azt sugallta, hogy a középkorú nők hajlamosak megőrülni. Ez a kötet a bizonyság az azóta elért haladásra.

Néhány évvel ezelőtt abban a megtiszteltetésben részesültem, hogy én írhattam előszót Lisa XX-agy című könyvéhez, és most nagyon örülök, hogy a Menopauzaagy is az én ajánlásommal jelenik meg. Ebből a kötetből tudomást szerezhet a legújabb tudományos eredményekről, és hozzájuthat a legjobb gyakorlati tanácsokhoz egy olyan kutatótól, aki nemcsak innovatív és nagy távlatokban gondolkodik, hanem életre szóló barátom is.

Lisával 2017-ben ismerkedtem meg, amikor arra a kérdésre kerestem a választ, miért kétszer gyakoribb az Alzheimer-kór a nőknél, mint a férfiaknál, és a színes bőrű nők esetében miért nagyobb még ennél is a kockázat. A kutatási adatok hiánya arra ösztönzött, hogy megalapítsam saját nonprofit szervezetemet, a Nők Alzheimer-mozgalmát (Women’s Alzheimer’s Movement, WAM), és igyekezzek minél többet megtudni a nők élete során az agyukban lejátszódó változásokról. Találkozásunk Lisával óriási jelentőségű volt. Ő az első tudósok egyike, akik bebizonyították, hogy a menopauza megváltoztatja a középkorú nők agyműködését, és elindították az erről szóló párbeszédet. Lisa éppen akkor publikálta úttörő tanulmányát arról, hogy a nők agya fogékonyabb az Alzheimer-kórra a változókor után, sőt már előtte is. Nemcsak leírta az agy menopauzában bekövetkező zsugorodását, hanem másokkal együtt kidolgozta azokat a technológiákat és kutatási módszereket is, amelyekkel mindez láthatóvá tehető. Lisának és a hasonlóan gondolkodó tudósoknak köszönhetően elindult az a tudományos mozgalom, amelynek célja a nemi hormonok női szervezetre gyakorolt egyedi hatásainak vizsgálata. Boldogan finanszíroztunk néhány ilyen vizsgálatot a WAM ösztöndíjprogramjával, amellyel azokat a tudósokat támogatjuk, akik az Alzheimer-kór nemi kockázati tényezőivel foglalkoznak.

Szomorú tény, hogy sokáig alábecsülték a változókorhoz társuló panaszok gyakoriságát és potenciálisan súlyos hosszú távú egészségügyi következményeit, és nem támogatták megfelelően a vizsgálatát – ahogyan általában a női szervezet tanulmányozását sem. Ennek a hiányosságnak a fekete nők esetében még drámaibb következményei lehetnek, hiszen náluk gyakran hosszabb és nehezebb a változókoron átvezető út. Nincs mentség erre a hanyagságra.

Küldetésemnek tekintem, hogy behozzuk az elvesztegetett időt, és felszámoljuk a nők egészségét övező információhiányt. Ezért egyesítettük 2020-ban a WAM és a világ egyik legjobb egészségügyi intézménye, a Clevelandi Klinika erőit. Büszkén kijelenthetem, hogy a nők Alzheimer-kórjának területén a WAM továbbra is kiemelkedő szervezet, és jelentősen megerősödött azzal, hogy a legjobb partnereket állította maga mellé az orvosi kutatásban és az egészségügyi ellátásban. 2020-ban történelmi tettet hajtottunk végre, amikor a Las Vegas-i Lou Ruvo Agyi Egészség Központtal (Lou Ruvo Center for Brain Health) karöltve megnyitottuk a világ első Alzheimer-prevenciós centrumát (Alzheimer’s Prevention Center). Most közösen azon munkálkodunk, hogy a Clevelandi Klinikát elsőrendű, holisztikus női egészségközponttá alakítsuk, ahol minden páciens úgy érzi, odafigyelnek rá és meghallgatják.

Fontos feladatomnak tekintem, hogy világszerte továbbra is támogassam mindazokat, akik Lisához hasonlóan az életkoruk közepén járó nők agyműködésének változását kutatják, illetve azon dolgoznak, hogy a nők ezekben a kritikus évtizedekben megkapják az egészségük megőrzéséhez szükséges információkat. Erre a tudásra azonban nemcsak nekünk, nőknek van szükségük, hanem az orvosainknak, a barátainknak és a családunknak is. Ez a kötet mindannyiunk számára útmutató, és reményeim szerint azok is olvassák, akik tanítják és gyakorolják a medicinát. Szeretném, ha a könyvvel és a benne szereplő tudományos adatokkal felkeresné az egészségügyi ellátást nyújtókat, és közösen megterveznék a legjobb orvosi ellátást, amely biztosítja a mindenkit megillető, élethosszig tartó jó egészséget.

Vértezze fel magát ezzel a tudással, és ossza meg minden nővel a környezetében. Legyen – ahogy én nevezem – „a változások építészeinek” egyike, aki előidézi azokat a pozitív fejleményeket, amelyeket látni szeretnénk a világban. A legértékesebb vagyonunk az agyunk. Vigyázzunk rá, hogy egész életünkben jól szolgáljon. Meggyőződésem, hogy jövőbeni egészségünk érdekében ez a legjobb befektetés.

Maria Shriver

ELSŐ RÉSZ A NAGY M

1. FEJEZET
Nem őrültünk meg

„ELMEGY AZ ESZÜNK?”

Sok nő 30 és 60 év között egyszer csak arra ébred, hogy nem érti, mi történt vele. Szó szerint beleszédülnek az olyan kellemetlen, hirtelen jelentkező változásokba, mint a megállíthatatlan verejtékezés, a lelassult gondolkodás vagy a szorongás.

Zavarukban egyre több érthetetlen dolgot művelnek. Bemennek egy szobába, de fogalmuk sincs, mit keresnek. Nem találják a holmijukat. A tejet a konyhaszekrénybe teszik, a müzlit pedig a hűtőbe. A beszéd is nehézségekkel járhat. Megrémülnek, amikor nem jutnak eszükbe a szavak, vagy a mondat közepén elakadnak, mert elfelejtik, mit akartak mondani. A túláradó érzelmek közepette minden ok nélkül elsírják magukat, aztán a következő pillanatban ingerlékenyek lesznek, vagy egyenesen dühbe gurulnak. Reménykednek benne, hogy egy kiadós éjszakai alvás megoldja a problémákat, de hiába. Az álom olyan számukra, mint egy tünékeny szellem: csak rövid időre alszanak el, vagy egyáltalán nem. A váratlan problémák gyakorisága és intenzitása miatt nem csoda, ha úgy érzik, elárulja őket a saját szervezetük. Megkérdőjelezik az egészségüket, sőt az elméjük épségét is.

Lehet, hogy még nem ismerik ezeket a tüneteket, de valószínűleg már hallottak róluk a barátnőjüktől vagy az anyjuktól. Rákeresnek az interneten éjjel, amikor nem tudnak aludni… már megint nem.

Pedig a jelenségnek van neve: változókori agy.

A tüneteket az okozza, amit a legtöbb középkorú nő megtapasztal: a változókor.

A menopauza és a változókor a társadalom egyik legjobban titkolt jelensége. Nemcsak az a gond, hogy erről a minden nő életében bekövetkező folyamatról semmit sem tanítanak az iskolában, és a kultúránk sem segíti elő a tájékozódást, hanem az is, hogy még a családokban sem beszélnek róla. Ha mégis megosztanak róla valamennyi információt, az többnyire nem az átmenet legfontosabb vonatkozásáról szól – nem arról, hogy a menopauza hogyan hat az agyunkra.

A társadalom mindeddig legfeljebb a változókori problémák felével foglalkozott – azokkal, amelyek a nemi szerveinket érintik. A legtöbben tudjuk, hogy a menopauza a menstruációs ciklus leállását és a nők fogamzóképességének végét jelenti. A petefészek működésének leállása azonban sokkal mélyebb hatásokkal jár, mint a termékenység megszűnése. A változókor hátterében zajló agyi folyamatok közvetlen és erőteljes hatást gyakorolnak ránk, noha erről csak mostanában kezdtük gyűjteni az adatokat.

Mindenesetre már most is tudjuk, hogy a kellemetlen panaszok – a hőhullámok, a szorongás és a depresszió, az álmatlanul töltött éjszakák, a borús gondolatok, a feledékenység – a menopauza velejárói. A legfontosabb azonban az, hogy ezeknek az oka nem a petefészek leállása. A jelenség eredete teljesen máshol keresendő: az agyban. Ezek valójában idegrendszeri tünetek, amelyek a változókori agyi folyamatok miatt alakulnak ki, és bár a petefészeknek is szerepe van bennük, valójában az agyunk az irányító.

Ez azt jelentené, hogy beigazolódik a legnagyobb félelmünk, és valóban „elmegy az eszünk”?

A legkevésbé sem. Mindenkit megnyugtatok: nem, nem őrülünk meg. A legfontosabb, hogy tudjuk: nem vagyunk egyedül, és a dolgok idővel rendeződnek. A menopauza valóban befolyásolja az agyunkat, ez azonban nem jelenti azt, hogy a problémák „a fejünkben lennének”. Éppen ellenkezőleg.

A MENOPAUZA REJTETT HATÁSAI ÉS AZOK MÉRTÉKE

Kultúránk kényszeresen a fiatalságra koncentrál, miközben a változókorról tudomást sem vesznek, esetleg rettegnek tőle vagy nevetnek rajta. Nem egyszerűen csak nem tekintik a női élet fontos szakaszának, hanem szélsőségesen negatív esetben az öregedéshez, a vitalitás csökkenéséhez, sőt a női identitás megszűnéséhez társuló stigmákkal bélyegzik meg. Mindeközben többnyire mély hallgatás, néha egyenesen titkolózás övezi. Nők generációi szenvedtek a félreinformálás, a szégyen és a segítség hiánya miatt. Sokan azért nem beszélik meg másokkal – vagy titkolják – a tüneteiket, mert attól tartanak, hogy elítélik őket. Számtalan nő nem is ismeri fel, hogy amit átél, az maga a változókor.

Ez nem egyszerűen csak méltánytalan helyzet, hanem komoly következményekkel járó, súlyos egészségügyi probléma. Nézzük a számokat:

•A lakosság fele nő.

•Egy adott életkor után minden nő átesik a menopauzán.

•A változókort elért és azon túljutott nők alkotják a legnagyobb, egyre növekvő létszámú demográfiai alcsoportot. 2030-ra világszerte egymilliárd nő lesz, aki már megtapasztalta, hogy mit jelent ez az időszak.1

•A legtöbb nő a teljes életének nagyjából a 40 százalékát tölti el ebben az életszakaszban.

•Az agy a nők egyik leginkább elhanyagolt szerve, a változókortól függetlenül.

•A változókorban a nők kétharmadánál jelentkeznek idegrendszeri tünetek.

A menopauzának már pusztán a számok alapján is az egyik fő szociokulturális eseménynek, kiterjedt kutatások tárgyának kellene lennie, és sokkal többet kellene róla tudnunk. Ehelyett vagy a kellemetlen tünetekre figyelünk, vagy a női képességeink érzékelhető csökkenése keserít el minket, de a menopauza jelenlegi felfogása ennek az életeseménynek a hátulütőire fókuszál. Ugyanakkor a tudomány és az orvoslás világában a menopauzával foglalkozó diszciplínának máig nincs önálló neve.

A nyugati orvosi keretrendszer problémája

Mivel általában kevés információnk van a menopauzáról, sok nőt teljesen felkészületlenül ér. Úgy érzik, elárulta őket a szervezetük és az agyuk – az orvosaikról már nem is beszélve. A hőhullámokat többnyire a változókor „mellékhatásainak” tartják, ezért sok orvos nem látja az összefüggést a menopauza és más tünetek – például a szorongás, az álmatlanság, a depresszió vagy a gondolkodási nehézségek – között. Ez különösen igaz az ötvenévesnél fiatalabb nők esetében, akiknek rendszerint antidepresszánsokat írnak fel, panaszaikat pedig egyfajta női egzisztenciális válság pszichés melléktermékeinek tekintik. Mi ennek az oka?

A nyugati orvoslás közismerten szegmentált, nem holisztikus keretrendszerében az emberi szervezet egymástól különálló részeire összpontosítanak. A szívbetegségekkel például kardiológust keresünk fel, látászavar esetén pedig szemészhez fordulunk akkor is, ha a látási nehézséget szívprobléma okozta. A szélsőséges specializálódás eredményeként a menopauzát „a petefészek problémái” közé sorolták, és a szülész-nőgyógyászok hatáskörébe utalták, noha ők nem foglalkoznak az aggyal. Minden más orvoshoz hasonlóan ők is a szervezet egy bizonyos részének – a női reprodukciós szerveknek – az orvoslását sajátították el, és nem diagnosztizálják vagy kezelik az agyi tüneteket. Ám számos szülész-nőgyógyászt a változókori panaszokra sem készítettek fel. Napjainkban csak minden ötödik szakorvosjelölt részesül hivatalos képzésben a menopauzáról, és összességében ez is csak néhány órát jelent.2 Ennek fényében nyilván nem okoz meglepetést, hogy a nők 75 százaléka nem részesül semmilyen terápiában a változókori panaszai miatt.

Ugyanakkor az agyra szakosodott orvosok – többek között a neurológusok és a pszichiáterek – sem foglalkoznak a változókorral. Ebben a széttagolt keretrendszerben nem csoda, ha a menopauza idegrendszerre gyakorolt hatásait elhanyagolják, a páciensek pedig nem jutnak megfelelő ellátáshoz.

Itt jönnek a képbe az agykutatók. Magam is közéjük tartozom, miután megszereztem PhD-fokozatomat a neurológiai kutatások (az agy és az idegrendszer tanulmányozása) és az agyi nukleáris medicina (a radiológia egy ága, amely képalkotó eljárásokkal vizsgálja az agyat) némileg szokatlan határterületén. Az én munkámban azonban az az igazán egyedi, hogy életemet kifejezetten a nők agyával foglalkozó kutatásoknak szentelem. A New York-i Weill Cornell Orvostudományi Egyetem Neuroradiológiai Tanszékének docenseként az említett orvosi szakágak közös területét tanulmányozom. Ennek érdekében indítottam el 2017-ben a női agyat vizsgáló kezdeményezést (Women’s Brain Initiative). Ebben a klinikai kutatási programban arra koncentrálunk, miben térnek el egymástól a férfiak és a nők agyának egészségi vonatkozásai. A csoportom teljes munkáját az teszi ki, hogy a nők agyát vizsgáljuk – hogyan működik, melyek az egyedi erősségei, és mi teszi annyira sebezhetővé. Ugyanakkor én vagyok a New York-i Weill Cornell Orvostudományi Egyetem Presbiteriánus Kórházában működő Alzheimer-prevenciós program (Alzheimer’s Prevention Program) igazgatója is. Ez lehetővé teszi, hogy a kognitív és mentális egészségről szerzett kutatási eredményeimet hosszú távon is felhasználhassam, hiszen a megszerzett ismereteket integrálom a klinikai gyakorlatba.

A többéves tudományos munkából kiviláglik, hogy a női agy egészségének megőrzéséhez mélyreható ismeretek szükségesek – különösen a változókorban – arról, hogyan reagál agyunk a hormonális változásokra. A program elindításakor tehát az egyik első dolgom az volt, hogy felhívtam a szülészet-nőgyógyászati osztályt. Attól a naptól kezdve szorosan együttműködünk néhány kiváló menopauza-specialistával, szülész-nőgyógyász sebésszel és onkológussal. Közösen keressük a választ arra a kérdésre, amellyel még mindig túl kevés szakember foglalkozik: Hogyan hat a változókor az agyra?

AZ AGY ÉS A MENOPAUZA

Amikor elkezdtem a változókor tanulmányozását, gyorsan felismertem két fontos tényt. Először is: nagyon kevés agykutató foglalkozott eddig a menopauzával. Másodszor: az a kevés, aki mégis, azokra a nőkre koncentrált, akik már jóval túl voltak a változókoron, és gyakran már a hatvanas vagy hetvenes éveikben jártak. Más szóval a változókor agyi hatásait akkor vizsgálták, miután véget ért – így nem magát a folyamatot látták, hanem az eredményét.

Csoportommal arra összpontosítunk, mi vezet el a végkifejlethez a változókorban, sőt már előtte. Induláskor azzal a siralmas és elképesztő helyzettel szembesültünk, hogy addig egyetlen kutatást sem végeztek a változókori és a változókor előtti női agyról. Nekigyürkőztünk, munkába állítottuk az agy vizsgálatára szolgáló eszközeinket, és elkezdtük az új terület felderítését. Azóta jelentős haladást értünk el, amikor igazoltuk, hogy a nők agya másképpen öregszik, mint a férfiaké, és ebben a menopauza kulcsszerepet játszik.

1. ábra: Az agy képe menopauza előtt, körül és után

Vizsgálatainkkal kimutattuk, hogy a változókorban aktív idegrendszeri folyamat zajlik, amely különleges, egyedi hatásokat gyakorol az agyra. Ezt szemléltetem az 1. ábrán, amely pozitronemissziós tomográfiai (PET) képalkotó eljárással készült, amellyel meg lehet mérni a különböző agyterületek energiafelhasználását. A világosabb régiókban magasabb az energiafelhasználás, a sötétebb részeken pedig alacsonyabb. (A felvételek színes eredetije megtekinthető a honlapomon: https://www.lisamosconi.com/projects).

A bal oldali képen élénk energiafelhasználást bonyolító agyat látunk – tökéletes példa arra, hogy ilyen élettelinek és fényesnek kell lennie az agyunknak a negyvenes éveinkben. Ez a felvétel egy 43 éves nő agyának első vizsgálatánál készült, amikor még rendszeres volt a menstruációja, és nyoma sem volt a menopauzának.

Vizsgáljuk meg a jobb oldali, a menopauza után készült képet. Ugyanazt az agyat látjuk, de 8 évvel később, röviddel azután, hogy az akkor már 51 éves nő átesett a menopauzán. Jól látható, hogy összességében az egész agy sötétebb lett. Ez a fényerőben bekövetkezett változás 30 százalékkal alacsonyabb energiafelhasználásra utal.

Az eset messze nem számít elszigeteltnek. Hasonlót tapasztaltunk a kutatási programunkba felvett sok nőnél, miközben az azonos korú férfiaknál nem figyeltük meg a jelenséget.3 Ez az intenzív átalakulás a menopauza körüli időszakban megy végbe a nők agyában, és ez az oka annak, hogy mi, nők fáradékonyabbak leszünk (márpedig a változókori fáradtságot nem egyszerű lerázni magunkról). Az energiaszintünk mellett csökken a testhőmérsékletünk, lehangolttá válunk, fogékonyabbak leszünk a stresszre, és romlik a kognitív teljesítményünk. Az egészben az a legérdekesebb, hogy a legtöbb nő valóban érzékeli ezeket a változásokat. Amikor egy markáns biológiai átalakulás ténylegesen módosítja az agy kémiai folyamatait, azt nem lehet nem észrevenni.

Az említett tanulmány csak a jéghegy csúcsa. Kutatásaink az idők során kincset érő adatok sokaságát szolgáltatták, és kiderült, hogy a változókorban nemcsak az agyi energiafelhasználás csökken, hanem az agy szerkezete is átalakul, csökken az idegsejtek közötti kapcsolatok száma, és az agyi kémiai folyamatok összessége is változik.4 Mindez döbbenetes mértékben módosítja azt, amit az elménkben és a testünkben megélünk. Agyi képalkotó eljárások nélkül valószínűleg kevésbé nyilvánvaló, hogy mindez nem a menopauza után megy végbe, hanem korábban, már a menopauzát közvetlenül megelőző időszakban elkezdődik. A menopauza körüli időszak egyfajta bemelegítés magához a menopauzához. Ekkor jelentkezik először a feledékenység, valamint az olyan tünetek, mint a hőhullámok. Kutatásainkkal bebizonyítottuk, hogy pontosan ekkor zajlanak le a legnagyobb agyi változások is. Hogy milyen jelentős átrendeződés, sőt átépítés zajlik, azt talán egy hasonlattal lehet a legjobban érzékeltetni: olyan, mintha egy korábban benzinnel működő autót elektromos üzeművé alakítanának át. A legfontosabb azonban, hogy az eredményeink tudományosan igazolják, amit a nők is hangoztatnak: a menopauza megváltoztatja az agyunkat. Ha tehát valakinek azt mondják, hogy a panaszait a stressz okozza, vagy női mivoltából fakadnak, akkor itt a bizonyíték, hogy ez nem igaz. Amit éreznek, az a tudományos adatok alapján is valós. A problémát az agyunk okozza, nem a képzeletünk.

Hogyan segíthet a tudomány?

Az évek során számtalan, a menopauzához társuló, különböző problémákkal küszködő nővel beszéltem – különösen olyanokkal, akik agyi tünetek miatt szenvedtek (akár meg tudták fogalmazni, akár nem). Sokan mondták, hogy az egyik legnagyobb kihívás azoknak az információknak a felkutatása, amelyek nemcsak a hasznukra lennének, de megbízhatók is. Az ismeretek és a támogatás iránti igény nyomán felismertem, hogy minden nő megérdemli a változókorról szóló pontos és részletes tájékoztatást. A több kutató által reprodukált kutatási eredmények biztosítják az adatok hitelességét, ugyanakkor nem a tudományos folyóiratok a leghatékonyabbak, ha a világ minden táján élő, több száz millió nő edukálásáról van szó.

A Menopauzaagy abból a törekvésemből született, hogy nőtársaimat ellássam olyan információkkal, amelyek birtokában magabiztosan élhetik át a változókort. Meg kell érteniük, mi történik a szervezetükben és az agyukban a menopauza előtt, körül és után. Ez az ismeret elengedhetetlen ahhoz, hogy tudják, mit tegyenek egészségük érdekében, és kiálljanak magukért életük e meghatározó átalakulása során.

A változókort eddig kellemetlen, sőt ijesztő akadálynak tartották, amelybe kivétel nélkül minden nő beleütközik az élete során. A tudományos irodalomtól az ismeretterjesztő honlapokig a szerzők többnyire arra koncentrálnak, hogyan kell megbirkózni vele, sőt fellázadni ellene. A témában zajló kutatások túlnyomó többsége is azzal foglalkozik, mi romlik el a menopauza körül, és hogyan tudnánk „megjavítani”. Ez a megközelítés abból indul ki, hogy a legtöbb, amit tehetünk, hogy valahogyan túléljük a változókort. A nyugati orvoslás eddig szigorúan biológiai alapon foglalkozott a nők életének ezen időszakával, és túlhangsúlyozta a kellemetlen tüneteket. Ám ha összességében nézzük a menopauzát, akkor látjuk, hogy sokkal többről van szó. A valóságban a változókort és problémákat kiváltó hormonális változások új, bonyolult neurológiai és mentális képességeket is eredményeznek, amelyet a társadalom feltűnően elhanyagol. A változókorban lévő agy rejtett ereje rendkívüli jelenség, amelyről sohasem szólnak a lapok szalagcímei, pedig minden nőnek tudnia kellene róla. Ez a tudás vezet el a változókor tudatos megéléséhez, és végső soron női mivoltunk kiteljesítéséhez.

Ennek érdekében a kötetet négy részre osztottam:

Első rész – A Nagy M: Megteremti az alapot ahhoz, hogy a klinikum szemszögéből megérthessük, mi a változókor és mi nem; hogyan hat az agyra; és miért nem ismerjük fel a rejtett összefüggéseit.

Második rész – Az agy és a hormonok kapcsolata: A hormonoknak az agy egészségét befolyásoló hatásaival foglalkozunk. Tüzetesen megvizsgáljuk, hogyan működik a menopauza a szervezet egészében és az agyban. A szélesebb összefüggéseket feltárva nemcsak a változókori „mi”, hanem a „miért” kérdésére is választ kapunk. Ennek érdekében foglalkozunk az általam „Három P-nek” nevezett triásszal: ez a pubertás, a terhesség (angolul pregnancy) és a perimenopauza. Ezek mindegyike meghatározó időszak, amelyben agyunk és hormonrendszerünk drasztikus változásokon esik át. E három állapot közötti hasonlóságok ismerete kulcsfontosságú ahhoz, hogy a menopauzának a nők életében betöltött természetes szerepét átértelmezhessük. Mindhárom olyan esemény, amely nemcsak új sebezhetőségeket idéz elő, hanem új erőket is mozgósít, és pozitív változásokkal jár. Ám ha valaki gyorsabban szeretne ismeretekhez jutni a megoldásokról és a jó közérzet eléréséről, ezt a részt nyugodtan átugorhatja, és folytathatja a harmadik résszel, amelyben a gyakorlatban alkalmazható stratégiákról és útmutatókról lesz szó. Később bármikor visszatérhetnek a második részhez.

Harmadik rész – Hormonkezelések és nem hormonális terápiák: Elmélyedünk a nemi hormonokat pótló terápia kérdésében, valamint a változókornak az egyéb hormonokkal és más lehetőségekkel történő kezelésében. Szó lesz az emlő- és a petefészekrákban alkalmazott ösztrogénellenes készítményekről, valamint a „kemóagyról”. Végül arra is kitérünk, hogy noha a könyvben a „nő” szót olyan személyekre használom, akik női reprodukciós szervekkel – emlővel és petefészekkel – születtek, nem minden menopauzát megélő személy azonosítja magát nőként, és nem minden nő megy át a menopauzán. A jelenséghez kapcsolódó sokféle tapasztalat és identitás kapcsán foglalkozunk a nemváltók nemi megerősítő módszereiről, amelyek között az ösztrogéntermelés elnyomása is szerepel.

Negyedik rész – Az életmód és az egészség átfogó megközelítése: Áttekintjük azokat a bizonyítottan hatékony életviteli és viselkedési változtatásokat, amelyek segítik enyhíteni a változókori panaszokat, és vényköteles gyógyszerek nélkül támogatják a kognitív és az emocionális egészséget. Sokan úgy érezhetik, mintha minden az agy állapotán múlna, valójában azonban az életvitelünk, a környezetünk és a szemléletünk is alakítja, hogyan éljük meg a menopauza körüli időszakot. A változókor tudatos megélésének és testünk gondos támogatásának vannak bevált módszerei, amelyek új lehetőségek egész sorát nyithatják meg előttünk.

Ez a kötet végső soron a nőiesség megbecsüléséről szól, és arra ösztönzi a nőket, hogy félelem nélkül, emelt fővel fogadják el a változókort. Ez az alapja annak, hogy bátran ünnepelhessük agyunk ránk, nőkre jellemző egyedi képességeit; egész életünkben értékelni tudjuk szervezetünk és agyunk intelligens alkalmazkodását; és örömökben legyen részünk az egészség kiteljesedése felé vezető, élethosszig tartó úton. Bízom benne, hogy a kötetben található információk sok párbeszédet indítanak el – nemcsak a változókor számtalan vonatkozásáról, hanem arról is, miért hanyagolták el és szorították háttérbe a lakosság tekintélyes hányadát. Ez nemcsak ahhoz elengedhetetlen, hogy átalakuljon a menopauzáról szóló közbeszéd, hanem ahhoz is, hogy újra felerősödjön az „elfelejtett nem” hangja – egyéni és közösségi szinten egyaránt.

TARTALOM

Előszó

ELSŐ RÉSZ – A NAGY M

1. Nem őrültünk meg

2. A női agyat övező mítoszok eloszlatása

3. A változás, amelyre senki sem készített fel minket

4. A változókori agy nem csupán a képzeletünk szüleménye

MÁSODIK RÉSZ – AZ AGY ÉS A HORMONOK KAPCSOLATA

5. Az agy és a petefészek tartós szövetsége

6. A változókor a „Három P” kontextusában

7. A változókor előnyös oldala

8. A változókor miértje

HARMADIK RÉSZ – HORMONKEZELÉSEK ÉS NEM HORMONÁLIS TERÁPIÁK

9. Ösztrogénterápia a változókorban

10. Más hormonterápiák és nem hormonális kezelések

11. A rákterápiák és a „kemóagy”

12. Nemi megerősítő terápiák

NEGYEDIK RÉSZ – AZ ÉLETMÓD ÉS AZ EGÉSZSÉG ÁTFOGÓ MEGKÖZELÍTÉSE

13. A fizikai aktivitás

14. Ételek és táplálkozás

15. Étrend-kiegészítők és növényi készítmények

16. A stresszcsökkentés és az alvási higiéné

17. Toxinok és ösztrogéndiszruptorok

18. A pozitív hozzáállás ereje

Köszönetnyilvánítás

Jegyzetek

Újdonságaink, eseményeink, valamint kedvezményes ajánlataink megtalálhatók megújult webáruházunkban, a booklove.hu-n!

Felelős kiadó Tönkő Vera

A Park Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Bogdán Ágnes

Szerkesztette Orosz Ildikó

Kézirat-előkészítő Markwarth Ágnes

Korrektor Lovass Gyöngyvér

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

Tördelte Izing Imre

ISBN 978 963 633 188 7

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Figtree – SIL Open Font License

Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License

Roboto Condensed – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn – SIL Open Font License