Egy forró nyári éjszaka

SZENVEDÉLYES ÉJSZAKÁK

NOVELLA ÖT

EBONY OATEN

Tartalomjegyzék

Egy forró nyári éjszaka

Fejezet 1

Fejezet 2

Fejezet 3

Fejezet 4

Fejezet 5

Fejezet 6

Fejezet 7

Fejezet 8

Fejezet 9

Fejezet 10

Fejezet 11

Fejezet 12

Fejezet 13

Fejezet 14

Fejezet 15

Utószó

Ebony Oatenről

A kőszívű lord meghódítása

Eredeti cím: Romancing the Stone-Cold Rogue

Szerző: Ebony Oaten

Copyright © 2026 Ebony Oaten

Minden jog fenntartva. A mű bármely részének reprodukálása előzetes engedély nélkül tilos.

Snow Goat Publishing

PO Box 2160

Rangeview 3132

Victoria, Ausztrália

Egy forró nyári éjszaka

Azért érkezett a Soho Klubba, hogy tönkretegye magát. A férfi azért, hogy mindent elveszítsen. Egyikük sem számított arra, hogy épp azt találja meg, ami elől menekült.

Matilda Cleghornnak van egy terve — méghozzá fényűzően meggondolatlan. Egyetlen botrányos éjszaka London leghírhedtebb szerencsebarlangjában, egy átázott ingváll és egy porig rombolt jó hírnév épp elég kell legyen ahhoz, hogy megszabaduljon az elrendezett házasságtól, amelyet a családja kialkudott számára egy elszegényedett nemessel, akit még soha életében nem látott. Nem hagyja, hogy úgy adják-vegyék, mint egy láda tulipánhagymát. Nem lesz hercegné pusztán azért, hogy fényt adjon egy családi névnek, amelyet csak adósság és gőg tart össze. Mindössze egy jó kis botrányra van szüksége — és néhány tanúra, aki mindezt végignézi.

Amire viszont egyáltalán nincs szüksége, az Lord Ioan Davies — sötét szemű, veszedelmesen jóképű, és dühítően könnyű vele nevetni —, különösen akkor nem, amikor kiderül, hogy pontosan ő az a férfi, aki elől Matilda menekülni próbált. Ioan azért érkezett a Soho Klubba, hogy eljátssza az utolsó pénzét is, mielőtt fejet hajtana egy szerelem nélküli frigy előtt egy kereskedőcsaládból származó örökösnővel. Ehelyett a sors — és egy túlságosan kotnyeles közös barát — egymás mellé ülteti őket a faróasztalnál, a táncparkettre sodorja őket, majd egy függönnyel takart erkély árnyékában egymás ajkára kényszeríti a csókot. A vonzalom tagadhatatlan. Az akadály leküzdhetetlennek tűnik. Az éjszaka pedig még gyötrelmesen fiatal.

Amikor a megtervezett botrányból hirtelen az lesz, amit mindenáron meg akarsz óvni, vajon Matilda képes lesz elmenekülni egy elrendezett házasság elől, amely már nem csapdának tűnik — hanem a legveszélyesebb vágynak, amelyet valaha érzett?

Szerzői jog

Egy forró nyári éjszaka

Forró Regenci Éjszakák

Eredeti cím: Hot August Night

Regency Hot Nights

Szerző: Ebony Oaten

Copyright © 2026 Ebony Oaten

Minden jog fenntartva. A mű bármely részének reprodukálása előzetes engedély nélkül tilos.

Fejezet 1

London, 1818

Egyetlen éjszaka a kétes hírű Soho Clubban, és Matilda Cleghorn jó híre gyorsabban bemocskolódik, mint az olcsó ezüstözés, ha sós vízbe áztatják.

Egyetlen látogatás elegendő lesz. Aztán a hajnali órákban visszaosonhat a család londoni házába. Egy szobalány vagy inasfiú kétségkívül meglátja majd, amint hazalopózik (különösen, ha be kell engedniük), és ezzel a sorsa megpecsételődik.

Megszabadulna attól, hogy a szülei parancsára egy idegenhez kelljen feleségül mennie. Egy nemeshez, természetesen, hogy emelje a család rangját. Egy olyan nemeshez, akinek pénzre van szüksége, és akit úgy elvakít a hozománya, hogy készséggel beleegyezik.

Nos, Matildának ehhez is volna egy-két szava, és ha szerencséje lesz, a Soho Club majd megteszi helyette.

Idegesen legyezte az arcát, és megpróbálta felszárítani verejtékező bőrét. Természetesen az idegesség miatt. Meg hát meleg is volt az éjszaka. Arra a felháborító merészségre is vetemedett, hogy megnedvesítse az alsóingét. Ez segített hűvösen tartani a testét egy ilyen estén, de megvolt az a további előnye is, hogy kirajzolta az alakját.

Ezen a ponton már csak annyit kellett tennie, hogy kiszálljon a hintóból. Abban a pillanatban, hogy kilép, valaki biztosan meglátja. A pletyka magvai hamar termékeny talajra hullanak majd az előkelő társaság pletykafészkeinek képzeletében.

Az anyja szenvedni fog, sajnos. A gondolatra összerándult, de szükség törvényt bont. Különben sem csupán a maga jövőbeli biztonságáért és józan eszéért tette ezt, hanem a fiatalabb öccseiért és húgaiért is.

Ha előnyös házasságot kötne, őket is minden bizonnyal ugyanerre a sorsra kényszerítenék. Ha azonban Matilda nemcsak önmagát, hanem az egész családot is tönkreteszi, a testvérei megmenekülnek a házasság valódi borzalmaitól.

Valójában mindannyiuknak szívességet tesz.

A menekülés vágya épp akkor fogta el, amikor a hintó megállt. Kényelmes, hatüléses hintó volt, amellyel a Cleghorn család minden vasárnap templomba járt. Az apja a Cleghorn-család címerét festette az ajtókra. A megfelelő embereknek juttatott megfelelő összegek biztosították, hogy a családfán mindig akadjon valami, amire hivatkozhatnak, bármilyen satnya is az az ág.

Mély lélegzetet vett, hogy megnyugodjon, aztán még egyet, majd Matilda kilépett a hintóból az esti levegőbe.

A családi címer az ajtón megragadta a tekintetét, amikor a kocsis becsukta mögötte az ajtót. Insperata Floruit. Váratlanul virágba borult.

Milyen találó is.

Matty szilárdan az arcára fagyasztotta a mosolyt, és megköszönte a kocsisnak. „Adja át bocsánatkérésemet apámnak: ma este nem csatlakozom a családhoz vacsorára.”

Nos, ennyi talán megteszi.

A kocsis bólintott, és kinyújtotta a kezét az apróért. Ó, igen. El is veszítheti az állását, amiért ma este idehozta őt. Illene kárpótolnia. Egy, a szokásosnál nagyobb érme, meg még néhány mellé, talán segít neki átvészelni apja viharos haragját.

A kocsis megérintette a kalapja peremét, és visszamászott a bakra. „A sarkon várok, ha szüksége lesz rám, kisasszony.”

Matilda biccentett neki, remélve, hogy kitart a bátorsága, és erre nem kerül sor.

Aztán a Soho Club bejárata felé fordult, és gyors pillantást vetett az utcára, egyik irányba, majd a másikba.

Teljesen üres volt.

Jóságos ég! Mit kell tennie egy fiatal nőnek, hogy tönkretegye a jó hírét, ha nincs egy lélek sem a közelben, hogy lássa?

Mindegy, már itt volt, és végig is csinálja. Az ajtónálló beengedte, ő pedig átnyújtotta a meghívókártyáját a portáskisasszony asztalánál ülő fiatal nőnek.

Ezt a meghívókártyát a barátjától, Fergal Sheridantől kapta. Különös módon az ír színésszel kötött barátsága a legkevésbé sem csorbította a „gyémánt” hírét. Ez csak megerősítette Matildát abban, hogy a színházba járás és az efféle körökből szerzett barátok nem elegendők ahhoz, hogy csorbát ejtsenek a társasági megítélésén.

Éppen ezért kellett valami igazán felháborítót tennie, hogy átvágja ezt a köré fonódó gordiuszi csomót.

Lelassította lépteit, hogy a klubban mindenki lássa és felismerje, aztán Matilda a bálterem felé siklott.

Gyönyörű zene lebegett a levegőben. Nem messze egy vonósnégyes játszott.

Meztelenül.

A táncterem felé menet éljenzés tört ki egy kártyaszoba felől.

„Mondja csak, Davies, ma este minden mulatság magának jut” – mondta egy férfi.

Ott, egy oldalsó teremben, szélesre tárt ajtókkal, hogy bárki beláthasson, férfiak kártyáztak. És nők ültek velük egy asztalnál, éppúgy játszva, mint a férfiak!

Ez volt a legfelháborítóbb dolog, amit életében látott.

Egyszerűen nem állhatta meg, hogy ne csatlakozzon hozzájuk.

Fejezet 2

Matilda a vegyes asztalhoz indult, és egy alkalmazott a semmiből termett mellette, hogy széket húzzon neki közéjük.

Éppen a férfi mellé, aki úgy tűnt, ma este mindent megnyer.

Sötét, göndör haj simult a halántékára. Határozott homlok, erős állkapocs és gyönyörűen ívelt ajkak. Ennél jobb utat a romlásba sem választhatott volna.

Ioan Davies alig hitte el a nyerő szériáját. A pokolba is, ennek az estének arról kellett volna szólnia, hogy utoljára még egyszer igazán kiélje magát, mielőtt az élete hamuvá lesz.

Azért jött ide, hogy az utolsó fillérjét is italra és kártyára szórja, míg végül mindenről megfeledkezik, aztán majd később szembenéz az egésszel. Ha lesz egyáltalán később. Annyira kapatosnak kellene lennie, hogy másnap talán fel se ébredjen… és mégis tiszta maradt az elméje! Igaz, eddig csak sört ivott. A gin majd később jön.

A sors bizonyára rajta nevetett. Ma este annyit nyert, amikor már réges-régen az utolsó krajcárjainál kellett volna tartania.

Újabb győzelem után besöpörte a zsetonjait, aztán felnézett, és látta, hogy új játékos ül az asztalukhoz. Maga Aphrodité. Egy pillanatra még a szava is elakadt; csak bámulni tudta, ahogy a nő leereszkedik a székre. A felsőszoknyája olyan áttetsző volt, hogy látni engedte alatta puha vonalait. A vágy forrósága azonnal elöntötte.

Halvány haja, melyet a fején csinos, kusza csavarokba tűztek fel, úgy ragyogott, mint a font arany. Nem viselt ékszert. Az csak elvont volna valamit hibátlan szépségéből. A szemének színét először nem is látta, de nem számított; csakis gyönyörű és igéző lehetett, hiszen a többi része is az volt.

Nyaka és arca rózsásan piroslott. Kicsi, ívelt vállak – legszívesebben azonnal megnyalta volna őket. Már most is érezte a nő sós, bódító ízét a nyelvén.

„Farót játszunk?” – kérdezte a nő.

Legyezőjével meglebbentette maga előtt a levegőt, édes kis fuvallatokat küldve felé.

A teremben mindenki más láthatatlanná vált, miközben Ioan belélegezte a citrom és a női pézsma illatát.

„Így van” – felelte Ioan. „Most azonnal csatlakozna hozzánk, vagy inkább megvárna egy új játékot?”

„Beszállok” – mondta a nő.

Teljesen elveszíthetné miatta a józan eszét. Ha mellé még a pénzét is elvesztené, annál jobb. Csak egyszer akarta megtudni, milyen vonzereje van annak, hogy az ember egy szeszély kedvéért mindent elhajítson, ahogy az apja tette újra meg újra.

Akár nyer ma este, akár veszít, előtte egy egész életnyi helyrehozás és kemény munka állt.

Éppen ezért, csak erre az egy estére, igazán jól akarta érezni magát.

Matilda a felfordított lapokra nézett, és felsóhajtott. Az apró tétjei semmit sem számítottak ezekkel a gyakorlott játékosokkal szemben, ráadásul elkövetett egy hibát egy érvénytelen téttel, amit a bankár észrevett, így elvesztette a zsetonjait.

Ám nem számított, hogy veszít. Az számított, hogy látják, ahogy férfiakkal és nőkkel együtt kártyázik. Egy klubban! Micsoda édes romlás!

Öröm járta át, pedig az ember jó hírének tönkretétele nem lehetne ennyire szórakoztató. Ha ezt tudja, már hetekkel ezelőtt megtette volna, amikor a családja először egyezett bele a házasságba közte és valamely távoli, elszegényedett márki fia között.