ALASTAIR CHISHOLM

Kiara

és

Ezüsttolvaj

Móra Könyvkiadó

A mű eredeti címe:

Alastair Chisholm Dragon Storm – Cara and Silverthief

Első kiadás: Nosy Crow Ltd, 2022

Text © Alastair Chisholm, 2022

Cover illustrations © Ben Mantle, 2022

Illustrations © Eric Deschamps, 2022

This translation of Dragon Storm: Cara and Silverthief
is published by arrangement with Nosy Crow ® Limited.

Fordította: Varró Zsuzsa

Minden jog fenntartva, a kiadvány egészének vagy bármely részének a kiadó írásos engedélye nélküli sokszorosítása, másolása, egyéb engedélyköteles felhasználása – beleértve a kiadvány digitalizálását és ily módon történő többszörözését, nyilvánossághoz közvetítését – szigorúan tilos!

A kiadó könyveit kedvezménnyel megrendelheti webáruházunkban:

www.mora.hu

Hungarian translation © Varró Zsuzsa, 2023

Hungarian edition © Móra Könyvkiadó

ISBN 978-963-603-478-8 (epub)

Kiadja a Móra Könyvkiadó Zrt.,

Janikovszky János elnök-vezérigazgató

Felelős szerkesztő: Janka-Fabacsovics Lili

Elektronikus változat: Farkas István

Móra Könyvkiadó Zrt., Budapest, 2023

E-mail: mora@mora.hu • Honlap: www.mora.hu

DRAKONIS FÖLDJÉN NINCSENEK SÁRKÁNYOK.

Valamikor voltak. Valamikor régen az emberek és a sárkányok barátok voltak, és együtt őrizték a királyságot. Bölcsek voltak és erősek, együtt építették fel Rivven nagyszerű városát.

De aztán jött a Sárkányvihar, és a sárkányok visszavonultak az emberek világából.

Drakonis lakói számára legendákká

és mítoszokká lettek.

Így aztán napjainkban, Drakonis földjén, nincsenek sárkányok...

...vagy legalábbis az emberek így hiszik.

AZ EZÜSTTOLVAJ

Egy koromsötét, holdtalan éjszakán egy fiatal lány mászott fölfelé a várfalon. A vár egy ősrégi sziklán állt, amely Rivven városa fölött magasodott.

A falak jól megmunkált, sima szürke kőből készültek, kevés kapaszkodóval, de a lány magabiztosan mozgott, nem törődött az alatta tátongó mélységgel. Talált egy repedést két tégla között, ott felhúzódzkodott, és a lábát megvetette egy vékony párkányon. A következő rés felé nyúlt.

Várj!

Megszólalt a hang a fejében. Nem tudta, hogyan, vagy hogy kinek a hangja volt ez, de egész életében hallotta. A hang volt az egyetlen barátja, és megbízott benne. Megállt.

A feje fölött egy őr hajolt át a párkányon, és unottan lenézett. A lány várt, szürke köpenyébe rejtőzve, amely teljesen belesimult a kőfalba, amíg az őr odébb nem állt.

Most!, mondta a hang.

A lány tovább mászott, amíg egy keskeny ablakhoz nem ért, körülbelül félúton, azon átnyomakodott egy folyosóra, ahol guggolva ért földet. Senki nem volt a közelben.

A folyosó egyik végén halvány fáklyafény pislákolt, a másik végét pedig súlyos faajtó zárta el.

A lány levette a köpenyét, és begyömöszölte a hátizsákjába. A köpeny alól egy kicsi, sovány alak bontakozott ki, ezüstszőke hajjal és sápadt, vékony, komoly arccal. Sötét színeket viselt, árnyékszerű foltokkal. Az ajtóhoz osont, egy ideig hallgatózott, majd lassan elhúzta a reteszt, és belépett.

Az ajtón túl további folyosók voltak, némelyik sötét, néhányat fáklyafény világított meg. A lány óvatosan haladt. Egy ízben megállt, és behúzódott az árnyékba, amikor egy szolga sietett el mellette. A padlót itt már vastag vörös szőnyeg borította, és fáklyák lobogtak a falmélyedésekben.

Balra!, mondta a hang.

A lány megállt. A balján lévő falszakasz valahogy másnak tűnt, a kőburkolat mintha kissé halványabb lett volna. Körbetapogatta a téglák szélét, aztán magabiztosan benyomta az egyiket…

…és a fal kifordult, felfedve egy titkos bejáratot.

A lány arckifejezése nem változott. Besurrant a sötétbe, egy keskeny folyosóra, tapogatózva haladt előre, amíg elért egy másik ajtóig; kinyitotta, és belépett egy szobába.

Odabent világos volt, a helyiség fürdött a lámpafényben és a mesés gazdagságban. Minden centimétere ragyogott a sok nemesfémtől, sötétre lakkozott fától, kristálytól. Csillogó aranyszálakkal hímzett, gyönyörű kárpitok borították a falakat. A szoba közepén egy hatalmas, baldachinos ágy állt.

Ez az, mondta a hang. Godfik király lakosztálya!

A lány tátott szájjal nézett körbe.

Gyerünk, jobb lesz, ha sietünk!

A lány bólintott, és lábujjhegyen átment egy nagy méretű öltözőasztalhoz, hatalmas tükörrel.

Szeret gyönyörködni magában, mi?

A lány elmosolyodott, és elkezdte kihúzogatni a fiókokat. Az egyik tele volt púderes tégelyekkel és parfümös üvegcsékkel; egy másikban hímzett, csipkés zsebkendők sorakoztak. A harmadikban papírok voltak és viasz, meg a király hivatalos pecsétje.

Az egyik fiók zárva volt. A lány kihúzott két tűt a hajából, és óvatosan kitapogatta velük belülről a zárat. Aztán megtekerte, és kattant a zár. Kihúzta a fiókot… és elállt a lélegzete.

A fiók sötétvörös bársonnyal volt kibélelve, és a tartalma csak úgy csillogott. Voltak ott arany- és ezüstgyűrűk, egy súlyos aranylánc, egy gyöngysor. Gyönyörű, díszes, állat formájúra faragott melltűk drágakövekkel kirakva. A fiók alján pénzérmék hevertek szétszórva. És a közepén, külön kis állványon egy nagy arany brosstű feküdt, hatalmas gyémánttal.

Ez az!

A lány óvatosan kiemelte az ékszert, és szemügyre vette. Az alapja nyolcszögletű volt, és nyolc díszes, aranyszínű oldallap foglalta keretbe a gyémántot, amely úgy ragyogott, akár egy csillag. A gyémánt mélyén volt valami – talán alá volt festve? A lány közelebbről is megnézte, és egy gyönyörűen megrajzolt szemet látott benne, ami tüzes volt és valahogy kegyetlen. Nem emberi szem volt, inkább olyan, mint egy macskáé vagy egy farkasé vagy…

Nem tetszik ez nekem.

– Mi a baj? – A lány meglepődött. – Csak egy kép.

Ijesztő.

A lány vállat vont, visszanézett a drágakőre – és a szem megmozdult.

– Ááá! – kiáltott fel a lány, és eldobta az ékszert. A szem körbenézett, aztán egyenesen rá, és pislogott! Ekkor hirtelen megszólalt egy harang odakint a folyosón, keményen, gyorsan és élesen.

A vészharang! Ezt jól megcsináltad!

– De megmozdult! – sziszegte a lány.

Tudom! Felejtsd el! Gyerünk!

Most már más hangok is hallatszottak, kiabálás és rohanó léptek zaja. A lány visszaszaladt a túlsó falhoz, a titkos átjáróhoz, és éppen becsukta maga mögött, amikor meghallott valakit a szoba ajtajánál.

Tapogatózva végigment a koromsötét folyosón, és közben próbált csendben maradni. Vajon tudnak a titkos bejáratról? Elért az átjáró végéhez, és résnyire kinyitotta az ajtót. A folyosó üres volt, úgyhogy a lány visszasietett oda, ahol bejött, és kiráncigálta a köpenyét meg egy kampós végű kötelet a zsákjából. Kidugta a fejét a keskeny ablakon, aztán szitkozódva vissza is rántotta. A fal tetején most már végig őrök voltak, lámpásokkal a kezükben fürkésztek mindenfelé.

Arra nem mehetünk – meglátnak!

A lány kezdett pánikba esni.

– Talán…

Csizmák dübörögtek a háta mögött. Még több őr! A folyosó világosabb vége felé futott, be a palota mélyére.

Most mit csináljunk?

Haladt tovább, erre-arra tekingetve. Mindkét oldalon termek voltak – talán besurranhatna az egyikbe? A vészharangok kongtak tovább, és egy őr azt kiáltotta:

– Te nézd meg arra!

Most mit csináljunk, Kiara?

És ekkor egy fekete kesztyűs kéz nyúlt ki az egyik ajtó mögül, befogta a lány száját, és behúzta a szobába. Az ajtó becsukódott mögötte, valaki leszorította a karját, és élesen belesúgta a fülébe:

– Maradj csendben!

UTCAKÖLYÖK

– Maradj csendben!

Egy férfi volt az, méghozzá meglehetősen erős; teljesen leszorította Kiara mindkét karját.

– Ne mozdulj!

Kiara felhorkant. Felhúzódzkodott, és páros lábbal, a sarkával célozva keményen belerúgott a férfi térdkalácsába. Az szitkozódva kétrét görnyedt, a lány pedig kiszabadította magát, és az ajtó felé nyúlt…

– Várj!

Az utolsó pillanatban Kiara meghallotta a csizmadobogást a folyosón. „Őrök!” Visszanézett a férfira, aki a fájós térdét szorongatta. Egyik ujját a szájához emelte:

– Css!

Kiara megtorpant, és várta, hogy a léptek elhalkuljanak.

A férfi bólintott.

– A toronyőrség – mondta. – Mindig errefelé jönnek. Téged keresnek.

Göndör fekete hajú, barátságos tekintetű fiatal férfi volt, sötét ruhában. A fél arcán egy régi, halvány sebhely húzódott végig.

Kiara gyorsan körbepillantott a szobában. Kicsi volt, egyszerű, de tiszta. Egy keskeny ágy állt az egyik falnál, a másiknál egy szék és egy asztal, azon néhány gyertya, tintatartó, hosszú lúdtollak és takarosan elrendezett papírhalmok.