CORVINA

Szöveg és képek © Verebes István, 2026

A könyvben szereplő rajzok Verebes István munkái,

kivéve az itt lévőt, amit Verebes Mihály készített.

A borítót Verebes István rajzának felhasználásával
Karcagi Klára tervezte.

DE MIÉRT PÚPOSTEVEHIMLŐ?

Egyszer, réges-régen, puszta hülyeségből kitaláltam ezt a valóságidegen szóösszetételt. Maszlay Pista barátom negyven éve röhög rajta, és újabban nem hagy békén: ennek a könyvnek legyen ez a címe. Sokáig ellenálltam. Aztán jobb híján megkérdeztem a mesterséges intelligenciát, és kiderült, hogy a szó korántsem valóságidegen. A camel pox létező vírusos betegség. Ami a kötetben olvasható, igaz, hogy nem a tevék, hanem a valóság fertőzöttségét idézi.

Ugyanis az egymásra következő események, jelenségek annyira önleleplezővé torlódtak, hogy amit egyre-másra leírtam a valóságról, ép ésszel egyre inkább kétségbe vonhatónak tűnt. A Covid-járvány első és második hullámának képtelenségében kísérletet tettem a visszájáról közelíteni: a képtelent írtam le, bízva benne, hogy így rajzolódik ki a hamisítatlan valóság.

Összerendeződött a rendhagyó könyv. Szándékaim szerint írásaim csak annyiban haladják meg a valóságot, hogy én a valósággal szemben igyekszem jókedvet kelteni.

Nap mint nap púpostevehimlőkkel fertőződik a közlétezésünk, akkor miért ne lehetne ez a könyv címe?

1.
HOMMAGE
A’ ÖRKÉNY ISTVÁN

(hódolat a látásmódnak)

„Szíveskedjék terpeszállásba állni, mélyen előrehajolni, s ebben a pozitúrában maradva, a két lába közt hátratekinteni: köszönöm! Most nézzünk körül, adjunk számot a látottakról.”

(Örkény István)

„A vízió a mások számára láthatatlan dolgok látásának a művészete.”

(Jonathan Swift)

SZEMTELEN EREDETTÖRTÉNET

Ülök itthon, épp a gépemen pötyögök, egyszer csak belép a dolgozószobámba Örkény Pista.

– Hogy jöttél be? – kérdem meglepetten.

– Nyitva volt a bejárati ajtó. Rossz a csengőtök?

– Évek óta. Ülj le.

De nem ül le, hanem érdeklődve odahajol a monitoromhoz, és azt kérdi:

– Min dolgozol?

– Á, semmi! Szórakoztatom magam. Hülyeségek!

De mire kimondtam, már nem figyel rám, elolvassa két írásomat, majd felkiált:

– Te, ezek jók!

– Jaj, ugyan már! Marhaság az egész. Mondom, hogy csak a magam kedvére ötletelgetek.

– Nem, nem! Ezek nekem kifejezetten tetszenek. Sőt! Kedvet kaptam hozzá, hogy én is nekifogjak hasonlókat kiötleni.

Azzal hazament, és megírta az összes egypercest.

VISZÁLY

Haisler Árpád negyvennégy éves informatikus, lakik a VII. kerületben, az Akácfa utca 3., II. emelet, 4. alatt. A férfi magányosan élt két szoba összkomfortjában, mivel felesége épp egy éve, tavaly április 21-én elhagyta egy Rottenbiller utcai kerékpár-kereskedőért.

Ez év május 2-án, mint máskor is, Haisler nézte a híradót, és közben hangos megjegyzéseket tett a készülék felé. Amióta egyedül élt, igencsak rászokott a tévézésre.

Már negyedszer hordta le a bemondót, az nem bírta tovább, és visszaszólt Haislernak:

– A te édesanyádat, tudod?!

Haisler először meglepődött, de mert ő is dühös volt, nem akadt fenn technikai kérdéseken, hanem rápirított a bemondóra, akit egyébként Veszeli Gézának hívtak, és már vagy tíz éve ő volt a híradós a csatornán.

– A saját dolgoddal foglalkozz, ne velem! Azt mondok itthon, amit akarok.

– De már unom, érted? Unom, hogy folyton mondod és mondod, pedig én semmiről nem tehetek, én csak olvasom a híreket, és miattad nem tudok a súgógépre figyelni.

– Magánügy! – kiáltott Haisler. – Nem azért fizetem a havi díjat, hogy a saját lakásomban letorkolj!

– Akkor tudod mit?! Dögölj meg! Mert csak azóta ilyen nagy a pofád, amióta Renáta otthagyott, és magadra maradtál. De esküszöm, igaza volt!

Haisler Árpádnak ezen a ponton elborult az agya, az asztalon lévő kristályvázát egyetlen jól irányzott mozdulattal hajította a képernyő közepébe, ami azonmód szétrobbant.

Másnap benne volt az újságban, hogy: „Veszeli Géza tévébemondót tegnap a stúdióban baleset érte, sürgősségi ellátás keretében több szilánkot operáltak ki az arcából, a homlokát négy öltéssel kellett összevarrni.”

ÖNHAGYATÉK

Hegyesi bácsi nyolcvanhat éves korában úgy érezte, eljött az ideje, hogy megírja végrendeletét, és azt egy közjegyzőnél letétbe helyezze. A végrendelet egyébként arról szólt, hogy minden ingó és ingatlan vagyonát, a tizennégymillió-hatszázezer forintra rúgó készpénzét és ötmillió forintnyi kincstárjegyeit saját magára hagyja.

Hegyesi bácsi ugyanis világéletében fukar ember volt.

Két év múlva, nyolcvannyolc évesen újra elment a közjegyzőhöz, a végrendeletét megsemmisíttette, mondván: „Ha meghalok, úgysem lesz már hasznom az örökségből, inkább magamra költöm.” Három hónapra rá meghalt, a pénz pedig ott kamatozik a bankban azzal a kikötéssel, hogy csakis ő maga veheti fel, ha esetleg mégis feltámad.

HA CSAK EGY MÓD VAN RÁ

A Borkövy Endre névre kiállított személyazonossági igazolvánnyal rendelkező férfi az Erzsébet körút és Dob utca kereszteződésénél lévő zebráról lelépve rámutatott az arra haladó Szabó Tiborra, majd azt mondta:

– Most megvagy, Lajos! Tudtam, hogy hol kell keresselek!

Szabó szeme elkerekedett.

– Bocsásson meg, én nem Lajos vagyok hanem Tibor.

Borkövy felröhögött.

– Na, jól van, szerintem hagyd abba a hazudozást, mert engem még egyszer az életben nem versz át, az biztos. Még hogy Tibor vagy, amikor Szántó Lajosnak hívnak! Óriási!

A másik kötötte az ebet a karóhoz.

– Nem, tévedni tetszik, engem valóban Szabó Tibornak hívnak – mondta, és elindult volna a Király utca felé.

– Hohohó!!! Egy tapodtat se! Mi itt most szépen megvárjuk együtt a rendőrséget! – sziszegte Borkövy, és már hívta is a telefonján a közeli Kürt utcai őrsöt.

Szabó Tibornak nem állt szándékában elszökni, hiszen tudta, hogy ártatlan, vagyis félreértés áldozata.

Amikor a rendőrök belenéztek az igazolványába, az alacsonyabbik megkérdezte:

– Miért hord magánál egy Szabó Tibor nevére szóló személyi igazolványt, Lajos?!

– Mert ez a Szabó Tibor névre kiállított személyazonossági igazolvány az én saját igazolványom, hiszen én Szabó Tibor vagyok, ott áll benne fehéren-feketén, meg még ott a fényképem is.

A rendőr vizslatva ide-oda forgatta kezében a műanyag kártyát.

– Csakhogy maga ellen országos körözés van kiadva! Lehet, hogy csak hasonlít arra a Szabó Tiborra, de ezen a képen nem maga látható. Most megyünk, és mindent tisztázunk a kapitányságon!

Szabót a két rendőr elvezette, Borkövy pedig betért egy közeli kapu alá, és a saját nevére kiállított személyi igazolványát előbb megtaposta, majd, ami maradt belőle, elegánsan bedobta egy kukába.

Amikor kilépett a kapualjból, félhangosan azt dúdolta maga elé, hogy „bizony, így van ez, szívem, augusztus táján”! Ám erre a járókelők nem figyeltek fel.

A lefoglalt személyit egy hét múlva postán juttatták el hozzá, és két hónap múlva már doktor Szabó Tiborként jelöltette magát a kerület képviselő-testületébe.

Hogyan intézte el, rejtély, de tény, hogy függetlenként bejutott.

MEGBONTHATATLANUL

Az elnökség több tagjának javaslatára rendkívüli közgyűlést hívtak össze, amelyen egyetlen előterjesztés került napirendbe: az elmúlt időszak látványos sikereinek okairól szóló indítvány.

A mozgalom vezetője, Gödölye László vitaindítójában kifejtette, hogy szervezetükben mára olyannyira megerősödött az egység, és magában az elnökségben is már-már annyira tartósnak mutatkozik az egyetértés, hogy az felveti az időszerű kérdést, képesek-e egyáltalán az elérhető legkisebb kudarcra is.

– Meg kell bontani a tarthatatlan összetartó erőt, meg kell szüntetni a káros gyakorlatot – jelentette ki Gödölye –, ami számunkra, lássuk be, az utóbbi években sajnos sorozatos sikereket eredményezett. Az ország valós gondjaival való és sehová nem vezető foglalkozást abba kell hagynunk, végre neki kell látnunk az egymás közötti feloldhatatlan ellentmondások átgondolásának. A huszonnegyedik órában vagyunk, és ha egyáltalán bármiféle reményét szeretnénk látni egy valamire való pártszakadásnak, akkor a választások előtt haladéktalanul neki kell kezdenünk a házon belüli áskálódásoknak.

Az egységnek, az összefogásnak záros határidőn belüli aláásását a választmány egyhangúan elfogadta, a határozatot megint egyetlen tartózkodás nélkül szavazták meg. Ebből újra kiderült, hogy a szervezet vezetőinek nyilatkozatai továbbra is veszélyesen összecsengenek.

Politikai elemzők úgy vélik, amíg házon belül nem merülnek fel jelentős nézetkülönbségek, hiábavaló számítaniuk rá, hogy akár a legkisebb mértékben is, de veszíthessenek az országos választáson.

EMLÉKFENNMARADÁS

Történelmünk jelentős alakja, Rappay Vértes Kálmán, az egykori Honvédelmi Bizottmány alelnöke, a ménfőcsanaki csata hőse, majd Karmos vármegye főispánja, s később a Prielle-kormány hadügyminisztere odahajolt a Fővárosi Hagyomány és Emlékezet Hivatal portájának ablakához, és így szólt:

– Jó napot kívánok! A Művészeti Főosztály hányadik emeleten található?

– Ki köll onnan magának? – kérdezte a portás.

– Kamovich Ernő osztályvezetőhöz vagyok hivatalos fél kettőre.

– Be van jelentve?

– Be.

– Mit mondott, hogy híjják?

– Rappay Vértes Kálmánnak.

– Na várjon, felszólok! – És már tárcsázott is. – Terike! Itt a Raffai úr! Felkűggyem, vagy legyönnek érte?

A lift egy hete nem járt, de Rappay a negyedik emeletre egyenes derékkal lépkedett fel.

– Tessék befáradni az osztályvezető úrhoz! Kávét, üdítőt?

– Nem, semmit, köszönöm! – És belépett Kamovich elé, aki tárt karokkal fogadta:

– Kálmánunk! Örülök! Foglaljon helyet. Mi járatban?

– Osztályvezető úr, rövidre fogom a mondandómat! Tudomásomra jutott, hogy az önök hivatala egy engem ábrázoló szobrot óhajt felállítani a Rózsák terén.

– Ez így igaz, Kálmán! Eljött az idő, hogy a ménfőcsanaki csata hősének kijárjon a kellő megbecsülés.

– Én azonban nem szeretném, ha köztérre kerülne rólam egy szobor.

– Na de, Kálmán! Rocska József, Munkácsy-díjas szobrászművész monumentális alkotásáról van szó. Önt mint főalakot már bronzba is öntötték!

– Akkor olvasszanak be, mert én a szobor felállítása ellen tiltakozom.

Kamovich Ernőnek elsötétült a tekintete.

– Jaj, ugyan, ne hülyéskedjen már!

– Értse meg: én ezt a szobrot nem érdemlem meg.

– Kálmán, ne csesszen ki velem! Mi ez az őrület? Miért tiltakozik a mi kifejezetten nemes gesztusunk ellen?

– Nézze, én voltam a felelős az elhíresült 1855-ös hegyhátszentjakabi vérengzésért, amelyben tizennyolc őrségi földművest, hat asszonyt és hat kiskorú gyermeket mészároltak le a martalócaim. Nekem harminc ártatlan ember halála szárad a lelkemen.

– Édes Kálmán, ezt nem mondja komolyan! Tényleg emiatt emészti magát? Hol vagyunk már azoktól a vérengzésektől? Egy ilyen őrségi, hogy ne mondjam, ősrégi malőr miatt idegeskedik, amikor ifjúságunknak óriási szüksége van a példaképekre? Vérengzés ide vagy oda, maga kell nekünk!

– Nem érdekel. A szobrot letiltom, Kamovich úr! Végeztem! – mondta Rappay, és azzal már ki is fordult az irodából.

Rappay Vértes Kálmán, az egykori Honvédelmi Bizottmány alelnökének, a ménfőcsanaki csata hősének, majd Karmos vármegye főispánjának, s később a Prielle-kormány hadügyminiszterének három és fél méteres bronzszobrát a mellékalakokkal együtt a soron következő nemzeti ünnepen felavatták a Rózsák terén. Az 1855-ös őrségi vérengzésről pedig csak az ellenzéki sajtó jelentetett meg elemzéseket.

És akkor mi van?!

LEGENDACÁFOLAT

Gustave Rouen-ban született, írni és olvasni is ott tanult meg. Amikor iskoláit kijárta, jogvégzett ember lett belőle, de epileptikus betegsége miatt nem gyakorolhatta hivatását. Sajnos későbbi szerelmét, Louise-t is elveszítette, a fiatal nő képtelen volt Gustave egyre sűrűbb rohamait elviselni.

A férfi, hogy legnagyobb szerelme hűtlen lett hozzá, annyira nekibúsult, hogy elkezdett regényeket írni. Amikor az elsővel elkészült, megkérdezték tőle, beleszőtt-e a művébe magánéleti elemeket is. Híres válasza így hangzott:

– Igen! Bovaryné nem én vagyok.

TARTALOM

De miért púpostevehimlő?

1. Hommage a’ Örkény István (hódolat a látásmódnak)

Szemtelen eredettörténet

Viszály

Önhagyaték

Ha csak egy mód van rá

Megbonthatatlanul

Emlékfennmaradás

Legendacáfolat

Életpályamodell

Paraszolvencia

A belátás traumája

Egyes mérce

Szívelégtelenség

Staying in

Az erotika labirintusában

Életműakadály

Hirtelen ötlet

Adódó párhuzamok

A kertelés értelmetlensége

Interjú egy sikeremberrel

Füstbe ment terv

Késői műsorsáv

Eltévedés

Országos fertőzés

A kitartó munka eredménye

Nagykereskedés

Koncepcióbajnok

Találkozás Hamlettel

Átokfajzat

Kapja, marja

Feltartózhatatlan változások

Emlékezetdefekt

Battonya Got Talent

Kiskereskedelem

Fórum

Ökomenikus innováció

Volt, ami volt

Mesébe illetlen

Valaki kell

A dolgok fejben dőlnek el

Alulnézet

Tudósítás

Orra van rá

Back and Back 1.

Back and Back 2.

Kedélyállapot

A szerelem az szerelem

Mesebeszéd

Nincs mese

Határpont

Csúcstámadás

Száz százalék

Végzetes rejtély

Hullhoff második tesztje

Trend

A népszerűség határai

Végül mindenre fény derül

Pechszéria

Féknyúz

Káros szenvedély

Meggondolatlanság

Múltból a jelennek

Van, ami visszatér

Lírai konverzió

Gyakorlat teszi a mestert

Megoldhatatlan

Jogi esetek

Csizma az asztalon

Járókelőknek egyfajta zsánere

XX. a XXI.-ben

Anyai intelem

Még jó, hogy kiderült

Fénytelen esztétika

Sikertelen találkozás

A tudós kudarca

Reklamáció

A jogtisztaság hivatala

Az elmélet visszavág

Ki szidta az anyját?

Antipozitív tesztlap

Paranoiamámor

Szó nem száll el

Eszmekereskedés

Helyzetelemzés

Idelista és a realista

Csak óvatosan

Kimagyarázkodás

Az út elején

Nem úgy van az

Ami sok, az sok

Egy szüzesség elvesztése

Semmi sem lehet tökéletes

Lapjárás

Teleportáció

Legyen elég ennyi

Apró félreértés

Biztonság

Dramaturgia

Az érzelem emlékezete

A jó házasság titka

Történelmi kocka

Kvíz a köbön

Az új gondolatok visznek előre

Álom, álom, édes álom

Egy legendás barátság története

2. Homage a’ La Fontaine (hódolat a kódolásnak)

A pillangó és a szarvasbogár

A görény és a túzok

A zsiráfok és a sáskák

A piktor és az ökrök

A hiénák meg a többiek

A sárkány fejei

Állati levelek

A papagájok és a többiek

A kaméleonok és a kardfogú kajmánok

A darvak útvonala

3. Homage a’ Karinthy Frigyes (hódolat az utolérthetetlenségnek)

Géphang

Sterbinszky és pók 1.

Dögöljek meg, ha nem igaz

Egy magát különleges gondolkodónak valló valakinek a monológja

Időszaki számadás (a KESMA megrendelésére)

Előzetes fesztivál-beszámoló (in memoriam Szilágyi György)

HR

Retorika

A végső megoldás

Sterbinszky és pók 2.

Tanúvallomás

Vis major

Antigyuszizmus

Nyakig mundérban

A nép hangja

Rejtett tartalék

Ugyanaz máskor (Karinthy Frigyes után szabadon)

Sterbinszky és pók 3.

Sterbinszky és pók 4.

Sterbinszky és pók 5.

Lázálomfejtés (in memoriam Hieronymus Bosch)

Last minute dorgálás

Magyar rapszódia, 1999

Tömegkommunikáció

Keresztféléves fejtágító

Kiadja 2026-ban a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

1086 Budapest, Dankó utca 4–8.

corvina@lira.hu

www.corvinakiado.hu

Felelős kiadó: Király Levente, a Corvina igazgatója

Szerkesztő: Papp Sándor Zsigmond

Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt

Tördelő: Szabó Rózsa

Korrektor: Szarvas Melinda

ISBN 978 963 13 7217 5

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Figtree – SIL Open Font License

Petrona – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn SC – SIL Open Font License