Dézsi Ibolya

ÉN, FÖLDES JOLÁN

Szeretném felhívni az olvasó figyelmét arra, hogy a regényben idézetként feltüntetett újságcikkek a múlt század első felében jelentek meg magyarországi és külföldi magyar nyelvű újságokban.

Úgy gondoltam, hogy a nyomtatott sajtóban megjelenő hírek – a szokatlan helyesírási fordulatokkal és a sajtóhibáikkal együtt – nélkülözhetetlenek Földes Jolán életének hiteles ábrázolásához.

*

Földes Jolán 1901. december 20-án született Kenderesen, elhunyt daganatos betegség következtében 1963. október 12-én, Londonban.

Fotó: Földes Jolán a férjével, Kelemen Kálmánnal és Móka kutyával Budapesten, valamikor az 1930-as években

Én, Földes Jolán

© Dézsi Ibolya, 2024

E-könyv

Kiss András

Borítóterv

Dézsi Ibolya

A kiadásért felel

az Atlantic Press Kiadó igazgatója

Atlantic Press Kiadó

1114. Budapest, Bartók Béla út 55.

www.atlanticpress.hu

email: atlantic.new@atlanticpress.hu

Minden jog fenntartva

© Atlantic Press Kiadó, 2024

ISBN 978-963-557-042-3

TARTALOM

TIZENHATODIK FEJEZET – Magyar szövetségek Londonban, Amerikában

T I Z E N H A T O D I K
F E J E Z E T

Magyar szövetségek Londonban, Amerikában

Romok között közlekedtünk, és hordoztuk magunkkal a rommá lett lelkünket, de ezt igyekeztünk titkolni. Néztem az újságokban a leomlott, feketére szenesedett falmaradványok között lencsevégre kapott királyné mosolygó arcát, és arra gondoltam, vajon mifélék az érzései. Bizonyára keserűek, de könnyekkel nem adhatott volna erőt és hitet.

A német légierő ’41. május 10-én bombázta utoljára Londont abban az évben, de „búcsúzóul” mindent beleadtak. Hét órán keresztül szórták a muníciót, s a telihold még segítségükre is volt, jól láthatták a célpontokat.

A Westminster egyik legismertebb nevezetessége, a The House of Commons azon az éjjelen leégett. A tomboló tűz miatt beomlott a tető. „Reggelre a híres Házból nem maradt más, mint egy elszenesedett, fekete, parázsló, gőzölgő romhalmaz. A rács már nem állt a betolakodók ellen. A házelnöki szék eltűnt. A zöld, párnázott bőrüléssorok elszenesedtek és átáztak. A régi korszak zseniális, legjellegzetesebb gótikus újításai örökre eltűntek; és velük együtt az ülésterem, a sajtógaléria, az idegenek és a hölgyek galériája is.” Írta William Sansom a Westminster in War címmel 1947-ben kiadott művében. Sansom tűzoltóból elismert író lett.

Hitler a Barbarossa Hadműveletre készült a Szovjetunió ellen, ezért hagyott fel Anglia bombázásával. Bár Hollandia semleges akart maradni, 1940 májusának elején a német hadsereg elözönlötte az országot, május végére pedig Belgiumot.

A brit Expedíciós Hadsereg és a francia csapatok egyesült seregét a németek a szárazföld felöl a tengerpart felé szorították. Az angol kormány minden vízi járművet felszólított, hogy Dunkerque-nél segítsen evakuálni az angol és a szövetséges katonákat. A kilenc angol romboló és a 200 hajó elsüllyedéséről akkoriban nem hallottunk. Az angol lapok arról cikkeztek, hogy a német bombázók és a szárazföldön kétszeres túlerővel rendelkező német alakulatok ellenére sikeresen evakuáltak 330 ezer angol katonát, akik 1940. május 31-én megérkeztek Anglia partjaihoz.

Június 3-án a németek Párizst bombázták. A francia kormány Bordeaux-ba repült. 14-én a németek bevonultak Párizsba. De Gaulle Londonból rádióüzenetben bíztatta francia honfitársait az ellenállásra…

*

Sacy levelet küldött párizsi ismerősével. Azt írta, André beállt a francia hadseregbe. Azt hitték, hogy a Maginot-vonalat nem lépik át a németek – a Maginot-vonal André Maginot francia hadügyminiszter javaslatára kiépített 350 kilométer hosszú védelmi erődvonal rendszer –, de André német fogságba esett. Sacy pedig Dél-Franciaországban, egy vidéki tanyán húzta meg magát. Reméli, jól vagyunk, s, ha küldtem neki levelet, hát nem kapta meg. Nem ír címet, mert ki tudja, mi lesz, hol lesz…

*

Miután elhagytam Magyarországot egyre gyakrabban jelentek meg bántó és maliciózus hangvételű magyar újságcikkek a könyveimmel és a személyemmel kapcsolatban. Már annyira megszoktam a gyűlölködő hangvételt, hogy ha egy kritikában nem találtam lekicsinylő vagy megalázó szavakat, újraolvastam, vajon jól értelmeztem-e…

Dobossy László 1938-tól Párizsban élt és tanított. 1941-ben megjelent egy gazdag tartalmú esszéje Új francia könyvek címmel. Ebből részlet:

„A könyvkiadás rövid szünet és tájékozódás után az őszi hónapokban indult meg újra. Előzőleg (1940 szeptember 28-án) megegyezés jött létre a német hatóságok és a francia kiadók közt, mely eltávolította a szervezési nehézségeket és megállapította az ellenőrzés módját. Elhatározták, hogy a kiadók kivonják könyvárusi forgalomból az olyan műveket, melyek sérthetik a német érdekeket és eszményeket. Az első jegyzék meg is jelent, főleg idegen szerzők munkáit tartalmazza és németellenes propagandaírásokat. Helyenként magyar írót is elért a francia kiadók tisztogatási buzgalma, így került tilalom alá egy magyar tudós állambölcseleti műve s hasonló sors érte Földes Jolán novelláit is….”

A szomorúság és a büszkeség kavargott bennem. A büszkeség amiatt, hogy a könyvem valami olyat sugall, ami Hitler politikájára zavaróan hat. Az ellentmondásos érzelmi állapotomat egy Argentínából érkező hír feloldotta, s arra késztetett, hogy higgyek abban, ha egyszer véget ér a rémálom, lesznek még európaiak is, aki szívesen olvassák majd a műveimet.

„Buenos Aires, 1941. szeptember 5. A buenos airesi Anaconda könyvkiadó vállalat ezekben a napokban bocsájtotta ki könyvforgalomba Földes Jolánnak, az ismert magyar írónőnek, a világsikert aratott Halászó macska uccája szerzőjének művét, a Fej, vagy írás című regényét, amely spanyol nyelven Cara o Cruz címet kapta. A regényt az Editorial Autorius vállalat, a magyar szerzők délamerikai képviselete adta el, és László Pál, az ismert magyar műfordító ültette át spanyol nyelvre. Az Autorius, amelynek igazgatója Barna Erwin, a Barna és Fia könyvkereskedő cég beltagja, már számos magyar könyvet helyezett el a délamerikai könyvpiacon. Ezek közül óriási sikert aratott Harsányi Zsolt nagy Liszt-életregénye, a Rapsodia Húngara, az És mégis mozog a föld – a spanyol címe: Galileo Galilei – és most van kiadás alatt Rubens regényes életrajza ugyancsak Harsányitól. Zilahy Lajost, korunk egyik legnagyobb magyar íróját is az Autorius mutatja be a délamerikai közönségnek; egyik leghíresebb regénye, a Halálos tavasz (Primavera Mortal), a chilei Zig Zag kiadásában és Hernán del Solar remek fordításában jelent meg; ugyanez a cég most készíti kiadásra Zilahy újabb regényét. De a portugál (braziliai) olvasóközönség is hamarosan megismerkedik az újabb magyar irodalom jelesebb alkotásaival. – Most van kiadás alatt Vaszary Gábor világhírt aratott Mompti című regénye, amely a jövő évben különben spanyol nyelven is megjelenik. Brazíliában készül Körmendi Ferenc Boldog generáció című könyve; ez is meg fog jelenni spanyol nyelven. Körmendi egy másik regényét, a Budapesti kalandot, amely 1932-ben a nemzetközi regénypályázaton világdíjat nyert és azóta minden nyelvre lefordították, a buenos airesi Losada S. A. kiadóvállalat vásárolta meg és Aventuras en Budapest cím alatt fogja – valószínűleg még Karácsony előtt – piacra hozni.”

*

A hazai, magyar hírlapok is eljutottak néha hozzánk. Egyikből megtudtam, hogy megjelent A modern irodalmi műveltség kézikönyve címmel Benamy Sándor és Ábel Olga több száz oldalas könyve. Benamy nagyváradi, kolozsvári és bukaresti lapoknak írt, s miután járt a Közel-Keleten, Henri Barbusse előszavával kiadatta Bécsben az élményeit Európától Ázsiáig címen. A Vissza a háborúba színművével a Kolozsvári Színpártoló Egyesület drámapályázatán I. díjat nyert. Az ő fordításában ismertük meg Dosztojevszkij Bűn és bűnhődés, Solohov Csendes Don, Ilja Ehrenburg Párizs bukása című regényét. A felesége, Ábel Olga szerkesztő és újságíró volt, férje könyveit szerkesztette, és ő fordította le az Amaro atya bűne című Eca de Queiroz regényt.

Az antológiát sajnos soha nem kaptam kézhez, de a róla szóló kritikát, igen. Akkor már tudtam, hogy bármit is írok, az Magyarországon a zsidó családi hátterem miatt csakis nemzetellenes lehet. Ugyanakkor, újra és újra a nagy írók mellé soroltak be, amitől minden szélsőséges, megalázó és ostoba rosszindulat ellenére el kellett töltsön az elégedett öntudat.

A könyv recenzióját Írástudatlan lánckereskedők a szellemi életben – a zsidópropaganda új fogása címmel közölte az Ellenzék, a szerzője Szabó István, akiről nem hallottam addig.

„A különféle önkényes és semmitmondó, de az izraelitáknál megszokott gondos külcsín miatt római számokkal jelzett címek alatt a belbecsre való tekintet nélkül egy raktárnyi könyvből találomra, össze-vissza, azaz, hogy a Benamy mester stílusával éljünk, kapásból kivágott idézetet közöl. Az ám, de javarészt kiktől? Nunc venit Benamy ad fortissimum! Ime a modern irodalom az említett keresztény írók száma mellett óriási túlsúlyban szereplő nagy nevei: Jakob Wassermann, Maurice Dekobra, Lion Feuchtwanger, H. W. Katz, Cronin, Schalom Asch, Arnold Zweig, Ilja Ehrenburg, Israel Zangwill, Vicki Baum, Joseph Roth, Erich Maria Remarque, Broch Hermann, Erich Ebermayer, Else Jerusalem, stb. és a magyar nevet viselők közt: Lengyel Menyhért, Zsolt Béla, Földes Jolán, Szomory Dezső, Bródy Lili, Erdős René, Salgó Ernő, Markovits Rodion, Ligeti Ernő, Lakatos László, Ignotus, Raffy Ádám, Bíró Lajos, Molnár Ferenc és e földtekére kibukkant (egy keresztény magyar író születését jelzi ezzel az íróisággal!) kimondhatatlan nevű képződménynek szerzője, Benamy Sándor!”

*

1941 decemberében bemondta a rádió és tele voltak az újságok is a hírrel, hogy minden 18 és 60 év közötti férfi, minden 20-30 év közötti egyedülálló nő és gyermektelen özvegy köteles nemzeti szolgálatot teljesíteni, beleértve az 51 év alattiak katonai szolgálatát is.

A háborús hírözön, a záporozó bombák, Párizs megszállása, a magyar politika és média elköteleződése Hitler antiszemitizmusa mellett, letargiába taszított. Aztán Kálmán és az életösztön csatát nyertek, s én úgy döntöttem, a háborúnak hamarosan úgyis vége lesz…

Mivel nem lett vége, együtt kellett élni vele. Én akkorra már elvégeztem egy elsősegély-oktatási kurzust, és segítettem, amikor csak kérték, amikor hívtak vagy küldtek. Voltak azonban olyan esetek, amikor az én tudásom nem volt elegendő, s csak annak örülök, hogy azok közül, akiknek a sebeit elláttam, senki sem halt meg, a súlyos állapotokhoz még időben sikerült szakembert hívni.

*

Nyilvánvaló volt, hogy sokan voltak hozzám hasonló idegállapotban, és igényelték a lelki és szellemi támaszt, mert valamikor 1941. tavaszán a londoni magyarság köreiben az összefogás lett a fő téma.

Ismerőseink elsősorban olyan magyarok voltak, akik az 1930-as években jöttek Londonba. Mesterség tekintetében sokfélék voltunk: írók, filmesek, építészek, grafikus, szobrász, díszlettervező, zenész, számtalan színész, énekes, orvos, még műbútorasztalos is, de a magyar emigráció palettájának sokszínűségéhez a diplomaták és politikusok is igencsak hozzájárultak. És találkoztunk felvidéki, délvidéki, kárpátaljai, erdélyi magyarokkal is.

*

1941. március 15-én az 1938-as Müncheni Egyezmény következtében széthulló Csehszlovákiából Londonba emigrált magyarok megalakították a Londoni Magyar Klubot. Ide engem is meghívtak tagnak, de a szervezet alapjait kommunista elvekre helyezték, ami nekem nem felelt meg. Rólam, ha más forrásból nem is, de A halászó macska uccájából tudhatták, hogy politikai nézeteimben balra húzok, csakhogy én nem kommunista, hanem szocialista és liberális elveket vallottam.

Teleki Pál 1941. április 3-án öngyilkos lett. Az öngyilkosság feltételezését sokan nem fogadták el, mivel Teleki Isten-hívő volt, mások meg azért nem, mert ha valóban önkezével vetett véget életének, azzal a Horthy-féle politikával való szembenállását bizonyította. Történt ez azokban a napokban, amikor Horthyék Hitlerrel lepaktálva, hadaikat egyesítve megtámadták Jugoszláviát.

Miután az angol kormány megszakította Magyarországgal a diplomáciai kapcsolatot Jugoszlávia megtámadása miatt, Barcza György nagykövet a kapcsolatai révén elérte, hogy Nagy Britannia ne üzenjen hadat Magyarországnak. A magyar nagykövetség dolgozói hazautaztak, de Zsilinszky Antal gróf, aki a londoni magyar nagykövetségen volt titkár, Londonban maradt. Az ő vezetésével jött létre a Nagybritanniai Magyarok Egyesülete – az Association of Hungarians in Great Britain.

*

Egyik délután, ’41 nyarán, Tábori és Budai György feljött hozzánk. Gyurival is találkoztunk már néhányszor, kellemes beszélgetőtársnak ismertük meg, és kedveltük. Pali a barátunk volt, meg különben sem volt az a feszengő típus, most mégis zavartan mocorgott a széken. Kálmán whiskeyt tett az asztalra, én találtam egy csomag bontatlan kekszet.

Egy-két pohár után Pali kinyögte: Károlyi Mihály indítványára újabb szövetség szerveződik, és úgy hallotta, hogy a szervezők szeretnék, ha Kálmánnal mi is tagok lennénk. Pali azt is tudni vélte, hogy a nevem felmerült a Zsilinszky-féle egyesületnél is. Vagyis döntenem kellett, mert úgy tűnt, hogy valamilyen szerepet kel vállalnom a londoni magyar emigránsok életében.

Végre tehettem valami hasznosat a magyarjainknak, és úgy gondoltam, Károlyi köreihez tartozni felemelő érzés lenne. Károlyit tiszteltem, bár sokszor gondoltam idealistának, és a szovjetek iránti rajongása nem volt ínyemre.

Mikor megkérdeztem Tábori Palit, mi a véleménye, azt mondta, nem tudná megjósolni, Magyarországnak melyikük lesz segítségére, Zsilinszky vagy Károlyi. Megkérdeztem, lehet-e Károlyival beszélni a terveiről. Pali megígérte, hogy megbeszél egy találkozást Károlyi titkárán keresztül.

Kálmán kicsit hümmögött, majd belátta, hogy valóban nagyobb mozgástérre van szükségem, több szellemi cselekvésre, de, hogy kinek a szervezetét erősítsük, nem ad tanácsot, lássuk, mit mond Károlyi. Néhány nap múlva Tábori Pali elkísért Károlyiékhoz. Katinkával találkoztam nemegyszer irodalmi beszélgetéseken, sok cikket írt a Tribune és a New Statesman számára. Többnyire vidám volt, sugározta a „minden lehetséges” derűlátást. Károlyi neki köszönhette optimizmusát és kitartó politikai aktivitását. Lányukkal, Judittal is megismerkedtem, ő a szülei bájos vegyülete volt, néha vidám, néha melankolikus. Vele később szorosabb barátságot kötöttem, és mélységesen sajnáltam, amikor megszületett a Szabó Zoltánnal közös fogyatékos gyermekük. A gyermek intézetbe került, Szabó pedig – aki olyan csodás műveket adott ki a kezéből, mint a Tardi helyzet meg a Cifra nyomorúság – elvált Judittól.

Károlyi Mihály programja az elveit tükrözte, csak olyanokat tűrt meg maga körül, akikről tudta, hogy náci- és Horthy-ellenesek. Azt mondta: „Nem is Horthy személye a fontos, de én csak azokkal vagyok hajlandó együtt dolgozni, akik velem együtt le akarják törni az úri Magyarországot.”

Ez szimpatikus volt számomra. 1941. szeptember 27-én az Ethical Hallban gyűltünk össze és Károlyi bejelentette az Uj Demokratikus Magyarországért Mozgalom – New Democratic Hungary Movement – megalakulását. Károlyi minden szava meggyőző volt, látszott, hogy komolyan és hittel teszi a dolgát.

„A németbarát politika Magyarországot már két háborúba vitte, 1914-ben és most 1941-ben. Harmadszor is beleviszi még nagyobb, talán az egész nemzet létére végzetes kalandba, ha a nácizmust és vele együtt a német militarizmust végképpen ki nem pusztítják… Magyarországot mindig a földesúri osztály egy kisebb csoportja irányította, amely közelebb állt a német militarizmus szelleméhez, mint az angol-francia szabadelvűséghez és a demokráciához. Horthy admirális uralma alatt ez az osztály csak megerősödött, ami azt eredményezte, hogy az egész ország gazdasági és társadalmi rommá vált, ugyannyira, hogy ma Magyarországon közel három millió közellátásra szoruló koldus van. Magyarországot teljesen kiszolgáltatták a németeknek. Az egész ország, de főleg a földmunkásság, a szó legszorosabb értelmében éhezik. A szegénységet és a nyomort mindig a trianoni békeszerződésre hárították. … A magyar külpolitika mindig a szláv és a német érdekek szerint alakult és az egyik vagy másik érdek szerint cselekedett. Én ugyan szláv barát voltam és most is azt vallom, hogy a szláv népek kezébe van letéve a világ sorsa, azonban Magyarország jövőjét csak úgy látom biztosítottnak, ha a Duna melletti államok a teljes megértésre helyezkedve megalkotják maguknak a nagy Dunai Szövetséget, a tagnemzetek teljes önállóságával, egy közös gazdasági politikai és társadalmi alapon. …Az Uj Rend, amit Hitler hirdet, nem lesz hitleri Uj Rend! Helyette azonnal hozzá kell látni a népek teljes megértése, békéje és szeretete alapján az új Dunai Egyesült Államok megalakításához”.

*

Károlyi ugyan meggyőzött, de a hozzászólások alapján egy igen erős kommunista szervezet látszott kialakulni. Hívtak, és mi eljártunk az ülésekre, de amikor felkértek, hogy beszédet mondjak, és szerepet vállaljak, elhárítottam.

*

1942 tavaszán az angol kormány hivatalosan elismerte a Zsilinszky által vezetett Nagybritanniai Magyarok Egyesületét. Meg is kerestek, s azon kívül, hogy tudomásomra hozták, mennyire szeretnének engem az egyesületben tudni, felkértek, hogy legyek a szövetség bizottsági tagja. Elvállaltam.

Három évig voltam bizottsági tag. Ezalatt meggyőződhettem, hogy Zsilinszky legalább olyan komolyan gondolja a magyar szabadságot és demokráciát, mint Károlyi.

Az ő ideológiáját, céljait jól tükrözi ez a cikk, amelyben Zsilinszky a Chilei Szabad Magyar Mozgalom egyik vezetőjének, Fábián Miklós részére küldött levelét közlik.

„A lényeges hiba az, hogy a mozgalmak vezetői nem látják be, hogy külföldön magyar belpolitikát csinálni nem lehet és hogy a mozgalom feladata csak az lehet, hogy a demokráciák és szövetségeseik győzelmét a rendelkezésre álló eszközökkel elősegítse és a jövő szabad Magyarországának az érdekeit képviselje. Az újjáépítés munkáját csak majd odahaza lehet megkezdeni, annak alapelveit otthon kell majd eldönteni a tiszta demokratikus elvek alapján. Külföldön képtelenség eldönteni akarni, hogy ez vagy az a politikai elv az egyedül üdvözítő-e. Szocialistáknak, konzervatívoknak, kommunistáknak, liberálisoknak, demokratáknak egyenlő joguk van ahhoz, hogy elveiket vallják és azokat otthon propagálják, hangoztassák. Hogy azonban melyik irányzat vigye majd a vezető szerepet, azt sem Chilében, sem Angliában előre eldönteni nem lehet. Eziránt magának a magyar népnek kell majd döntenie, mégpedig a legteljesebb jogai birtokában. Maga a londoni csehszlovák kormány sem vindikálja magának (pedig ez hivatalos kormány, nem pedig csak egyszerű mozgalom), hogy majd ő fogja eldönteni Csehszlovákia sorsát, ő fogja elrendezni, hogy melyik irány az elfogadandó és melyik elvetendő. Benes elnök nyilvánosan kijelentette, hogy ők csak a háború befejezéséig képviselik az ország érdekeit, azután pedig a nép dolga lesz határozni afelől, hogy ki legyen a kormány, ki legyen a parlamentben és az államtanácsban. Sem itt, sem Délamerikában nem fog eldőlni, hogy Károlyi Mihály, Eckhardt Tibor, vagy X., vagy Y. legyen a jövendő Magyarország hivatott vezére. Meg vagyok róla győződve, hogy ez a kérdés sem az angol, sem az ottani kormányokat, sem pedig az ottani angol nagykövetet nem is érdekli. Az angolokat viszont igen érdekli, hogy mivel tud a szabad magyarság a segítségükre lenni, mennyiben tud a háború megnyeréséhez hozzájárulni! Ezen elgondolások alapján alakult és működik a Nagybritánniai Magyarok Egyesülete, demokratikus alapját pedig az alapszabályok rendelkezésein kívül az adja meg, hogy elfogadja tagjainak vallási, társadalmi és politikai meggyőződését. Nemcsak az Egyesületben, hanem magában választmányunkban is különböző politikai álláspontok vannak képviselve. Vannak különböző színárnyalatú szocialistáink, katolikus konzervatorjaink, liberális demokratáink és mégis a legnagyobb egyetértésben működünk együtt. Az esetleges ellentétek maguktól kiküszöbölődnek a közös cél, a közös elgondolásokban való megegyezés révén. Belpolitikai viták folytatására ráérünk majd a háború után is.”

*

A levélből is kitűnik, hogy az amerikai emigráció is kivette a részét a magyar összefogásban. A magyar menekültek összefogtak Csillében, Argentínában, Mexikóban, Kubában, az Egyesült Államokban, Kanadában. Az Egyesült Államokban főként a chicagói, a clevelandi és a New York-i magyar kolónia hallatta a hangját.

Vámbéry Rusztem jogász Vámbéry Ármin orientalista fia volt – és VII. Edward király volt a keresztapja. 1923-ban József Attila ügyvédjeként vett részt Attila a Lázadó Krisztus című verse miatt a költő ellen indított perben, aztán Rákosi védőcsapatának is tagja volt 1935-ben. Ő 1938-ban jött Londonba, majd New Yorkban egyetemi professzor lett. A Firdauszí eposz-hősének a nevét viselve, mondhatni, hogy a név kötelez elv alapján élt: az igazság és az igazságszolgáltatás óhaja vezette. Védte József Attilát, védte Rákosit, és védte Fényes László újságírót is, aki a fehérterror borzalmait megíró kollégáinak a gyilkosait leleplezte 1920-ban.

Vámbéry ’41 októberében New Yorkban megszervezte a Demokratikus Magyarok Amerikai Szövetségét és a Szabad Magyarország Mozgalmat. Újságjuk Harc címmel jelent meg. Hasábjain publikált Faludy György is, aki később az Új Demokratikus Magyarországért Mozgalom Amerikai Bizottságának titkára lett. Amikor az amerikai emigráció több tagja, köztük Jászi Oszkár és a chicagói magyarok szószólója, Moholy-Nagy László felvetette, hogy Károlyit hívják meg az Egyesült Államokba, mivel Moholy-Nagy szerint csakis Károlyi lenne képes összefogásra sarkallni az amerikai magyarokat, Vámbéry – Károlyi szovjet-szimpátiáját kifogásolva – megírta, hogy nem támogatja Károlyit, akinek a barátai a „véleménykülönbséget internálótáborokban gyógyítják”. Később mégis felvette Károlyival a kapcsolatot, és a Harc közölte Károlyi Mihálynak az üzenetét, amelyet Amerika magyarságához intézett:

„A Harc útján küldöm Amerika magyarságának szíves üdvözletem. Tegyünk meg mindenütt mindent, hogy Amerika, Anglia, Szovjetunió, Kína és a Szövetségeseik védelmi ipara a legteljesebb, a legjobb legyen. Vezéretek, Roosevelt elnök minden parancsát a leglelkiismeretesebben teljesítsétek! Egy jobb világért folyik a harc, a magyar szabadságért, a magyar feudalizmus elsöpréséért. A német orientációnak el kell pusztulnia és meg kell teremteni az együttműködést a világ demokráciáival és szabad népeivel. Földet a magyar népnek, a három millió magyar koldusnak. Emelni a magyar ipari és mezőgazdasági dolgozók, középosztály, kisemberek életszínvonalát, biztosítani minden szabadságjogát. Teljes erővel harcolni a Nácizmus, de a Horthyzmus ellen is. Hiszek benne, hogy Amerika szabad földjén hamarosan kezet szoríthatok Veletek. KÁROLYI MIHÁLY”

Károlyi nem kapott vízumot, nem utazott az Egyesült Államokba, de kitartóan folytatta a munkát.

*

Az én szerepem Zsilinszky bizottságában, hogy úgy mondjam, testhezálló volt. Beszédeket mondtam, és az irodalom és a művészet szabadságát hirdettem. Kapcsolatokat teremtettem, és ünnepségeket szerveztem. Általában a Conway Hall-ban találkoztunk zenés estek keretében. Fellépett Körmendi Ferenc, Kun Magda, Gordon Zita, Mikes György, Tarján György, Dán Etelka, és néha Kentner Lajos zongoraművész is megtisztelt minket a játékával. Zsilinszky egyik alapelve volt, hogy társadalmi és kulturális tevékenységen át kell eljutni a politikai aktivitásig. Több olyan estét is szerveztünk, amelyre nemcsak a tagok, hanem bárki jegyet válthatott. A bevételt eleinte az angol légierőnek, később, amikor a szovjetek felszabadítóként közeledtek Budapest felé, a szovjet Vöröskeresztnek juttattuk el.

Megszerveztük, és ’42 szeptemberében elindítottuk a Magyar Szabad Egyetemet.

Az első előadást Zsilinszky Antal, az Egyesület elnöke, a következő beszéddel nyitotta meg:

„A Szabad Egyetem azért vindikálta magának ezt az elnevezést, mert nem ötletszerűen, hanem bizonyos szemszögbe csoportosított, összefüggő és szemeszterekbe osztott előadássorozatokban igyekszik problémákat megtárgyalni, megvilágítani. Első szemeszterünk 10 előadóestből áll, amelyeken egyenként több lektor beszél. Az estéket minden második szombaton délután 6 órakor ugyanitt tartjuk meg. Előadássorozataink minden érdeklődő számára nyitva állnak. A Szabad Egyetem kezdeményezésével nem propagandát akarunk csinálni, hanem hasznos munkát végezni. Feladatunkat megkönynyíti, hogy számosan vannak tagtársaink között és az egész angliai magyar kolóniában, akik alapos ismerői, szakértői a különböző tudományágaknak s akik elvállalták, hogy a Szabad Egyetem előadásaiban részt vegyenek. Ez az első előadás bevezetője egy olyan sorozatnak, amely felöleli a legérdekesebb korszerű kérdéseket. Az első két előadással megkívánjuk vetni a következő felolvasások alapját, mert hiszen a korszerű kérdések szoros kapcsolatban vannak azokkal az alapvető politikai fogalmakkal, melyek az első sorozat tárgyát alkotják. Különböző szemszögből próbáljuk tisztázni korunk alapvető fogalmait: a Fascizmust, Demokráciát, Szocializmust. E fogalmak tisztázása azért is elsőrangú fontosságú, mert ezek állanak most harcban egymással, ezeken keresztül értjük csak meg igazán e második világháború lényegét.”

Az első előadáson Iványi-Grünwald a Fasizmus, Demokrácia és Szocializmus fogalmainak történelmi fejlődéséről beszélt, majd Révai András a három politikai rendszer külpolitikai módszereit ismertette. A következő előadáson én a nők különböző politikai rendszerekben fennálló szociális helyzetéről beszéltem. Mindkét előadáson vagy százan vettek részt.

*

A legsötétebb pillanat számomra épp akkor jött, amikor e vérpezsdítő feladatok végrehajtása során különböző ötleteken dolgoztam. Hogy mi történt? Nos, az ellenem indított támadásról minden magyar újság beszámolt. A Magyar Kultúrában ez jelent meg:

„Akik nemcsak feledni, hanem emlékezni is tudnak, azok bizonyára emlékezni is fognak arra a cikkre, amelyben a Magyar Kultúra Földes Jolán írónő A halászó macska uccája c. regényével szemben állást foglalt. Ma már elmondhatjuk, hogy abban az időben állásfoglalásunkkal meglehetősen egyedül állottunk, mint ahogy egyedül állottunk egy-két évtizede Remarque: Nyugaton a helyzet változatlan c. könyvéről írt kritikánkkal. Amikor mindenki bedőlt Remarque úrnak vagy Földes hölgynek, mikor még a legjobb magyarok vagy keresztények is idegenkedéssel és ellenszenvvel vették tudomásul a Magyar Kultúra visszautasító álláspontját, mi egy percig sem kételkedtünk, hogy igazunk van, s hogy a közeljövő igazolni fog. A Remarque-láz Magyarországon is hamar elmúlt s bizonyára mindenki szégyenli, hogy azt az irodalmi piszkot valaha is elolvasta és még biztosabban eltávolította mindenki könyvtárából. Földes Jolán körül is csak a hűhó volt nagy és a szokásos bedőlése a magyar közönségnek. Maga a mű volt és maradt ravasz irodalmi iparosmunka és semmi más. Ki beszél ma már Földes Jolánról vagy legnagyobb rajongói közül hányan emlékeznek még rá? Csak a hivatalos lap emlékezik meg róla, amikor közli, hogy nemzetellenes tevékenysége miatt a magyar állampolgárságtól megfosztották.”

*

Horthy, az első világháború hős tisztje, a kormányzó, aki elűzte a királyt, az ember, aki szintén Kenderesen született, akárcsak én, 1942-ben elvette tőlem a magyar állampolgárságot:

„A m.kir. minisztérium az 1939: XIII. t.-c. 8. §-ában foglalt felhatalmazás alapján Kelemen Kálmánné, a Kenderes községben 1901. évben született Földes Jolán irónő és a Nagybánya sz. kir. m. városban 1902. évben született ifjabb dr. Iványi-Grünwald Béla volt országos allevéltárnok, jelenleg külföldön tartózkodó személyeket az 1939 : XIII. t.-c. 8. §-a 11 bekezdésének 5. pontjába ütköző tevékenysége miatt a magyar állampolgárságtól megfosztja. Ez a határozat az 1939: XIII. t.-c. 8. §-ának (3) bekezdése értelmében a Budapesti Közlönyében történt közzététele napján válik hatályossá. Budapest, 1942 évi julius hó 18.-án. Kállai Miklós. k. n. kir. miniszterelnök.”

*

Nemcsak tőlem, mindenkitől elvették a magyar állampolgárságot, akinek a neve felmerült bármilyen emigráns szervezettel kapcsolatban.

Ennek a traumának a feldolgozása időbe telt. Szerencsére a feladatok sűrűsödtek, de így is hónapokba került, míg végül belenyugodtam abba, hogy lehet élni és hasznos magyarnak lenni magyar állampolgárság nélkül is.

*

1942. október végén telefonon hívtak. Ritka kellemes meglepetés volt, amikor a hölgy elmondta, hogy kicsoda: Látó Anna volt, akivel Budapesten a Gül Baba utcában beszélgettem a halászó macskáról és a nyereményről.

Anna találkozóra hívott, s a találkozóról cikket írtam a Londoni Magyar Szemlébe Magyar leányok is dolgoznak az angol hadiipar szolgálatában címmel.

„– Emékszik rám? – kérdezte a hang a drót túlsó végén. – Látó Anna vagyok, néhány évvel ezelőtt jártam magánál, interjút kértem, meg is kaptam; én akkor erdélyi lapokat tudósítottam Budapestről.

– Emlékszem – mondtam, ahogy felrémlett előttem a kép. Karcsú, barna leány, élénk és lelkes, a szeme meleg, az orra szemtelen. – Hát most itt van? Mit csinál?

– Muníciót. Azt akarom indítványozni, hogy jöjjön és nézze meg. Nincs kedve intervjút csinálni velem? Velem és másokkal, magyar lányokkal az angol hadiiparban. – Egyikük S. Ilonka, a londoni Magyar Klub titkárnője. Majd összehívunk egy kis csapat leányt, beszéljen velük. Tudja, hogy a magyar lányoknak micsoda hírük van a muníciósiparban? Mind kitűnő munkás, intelligens és érdeklődő.

– Köszönöm, jövök – ígértem örömmel. – Megcsinálom az elleninterjút.

S. Ilonka kis szobája rövid időre átalakult kiállítási teremmé. Hízelgés, rimánkodás és itt-ott könnyek árán, a lányok egy estére elhozhattak néhány maguk alkotta remekművet az üzemből: villannyal hegesztett T-vasat, csavarmenetes bombatalpat, srapnell hüvelyt, fénylő, síkos, milliméter ezredrészére lecsiszolt acél alkatrészeket. Aki, mint én, nem értett hozzá és nem ismerte halálos céljukat, az csak a munka precíz eleganciáját látta, a csillogó fém finom sima vonalát, vékony, erős rudak hibátlan ívét. Olyan volt, mint valami ékszerkiállítás. Szépek és nemesek voltak ezek a kis tárgyak, a háború ékszerei.

A lányok mind a háború előtt kerültek ide. Országukra egyre súlyosabban nehezedett a fascista terror – és ők cselédnek szegődtek el, mert Angliában ez volt a szabadság ára. Valamennyi sokáig és keservesen harcolt azért, hogy a munkapadokhoz engedjék: közönyt kellett legyőzni és bizalmatlanságot. Az ‘ellenséges idegent’ körülvevő gyanakvást. A klub harcolt értük és idővel győzött. B. Vera ma bombahüvelyeket készít. Megpróbált a WAAF-ba, meg az RTS-be bejutni, de gyenge szeme miatt nem vették be.

– Már nem is bánom – mondja. – Gyönyörű a munkám, megbecsülnek, szeretnek. S tudom, hogy én úgy kiveszem a részemet a harcból, mintha katona lennék.

B. Erzsébet vidéken élt, hónapokon keresztül próbált kiképző tanfolyamra kerülni, nem sikerült. Akkor otthagyta az állást, feljött Londonba. Ma teljes rangú machine operator, bombahüvelyeket gyárt. Odahaza Magyarországon nem dolgozott, a fiatal úrilánykák védett, tétlen életét élte.

– Soha életemben nem voltam ilyen boldog – mondja mosolyogva. – Ezt szeretném csinálni háború után is. Beletartozom egy nagy közösségbe. Társaim vannak, együtt harcolunk.

S. Irma odahaza irodába járt. Varrni is tud. Itt kitűnő állása volt s nagy fizetése. Valamelyik újságban egy képet látott: a németek felakasztottak öt fiatal katonát, akik megpróbáltak átszökni orosz elvtársaikhoz. Rettegve nézte a képet, vájjon nincs-e az öt között az ő bátyja? Egész éjjel sírt és másnap jelentkezett muníciós munkára. Ma vasesztergályos, bombameneteket fúr. Megtalálta a helyét.”

Büszke voltam a lányokra. Látó Anna, aki különben remek újságíró volt, még elmesélte, hogy háztartási alkalmazottként is dolgozott angol polgári családoknál, de lelencházban és öregotthonban is. Megkérdezte tőlem, szerintem jó ötlet-e a tapasztalatait regénybe foglalni, és megmutatta a jegyzeteit. Mondhatom, hatásosan írt, s a témája oly szokatlan volt, hogy bíztattam, írja meg. A negyvenes évek vége felé visszatért Kolozsvárra, ahol a Dolgozó Nőt szerkesztette, és a könyvét kiadták Bukarestben Szolgálni mentünk Angliába címmel.

*

Megjelent Karinthy Capillária és Körmendi Ferenc Júniusi hétköznap című regénye a Sylvan Press kiadásában, meg Táborinak a The Ragged Guard című magyar-jugoszláv témájú könyve, és Forbáth Imre Panasz és remény című verseskötete. A Sylvan Presst Tábori Pali és a grafikus Rosner Károly vezették, és mi, a magyar írók, fordítók, szerkesztők dolgoztunk a könyvkiadásokon.

A londoni magyar Pen Club kezdeményezésére és az angol Pen Club közreműködésével gyűjtést indítottunk a Magyarországról elmenekült és Franciaország területén a németek ellen küzdő magyar írók megsegítésére. A pénzügyi tranzakciót az angol írók londoni Pen Clubja vállalta.

*

Kérdezgették, hogy különben min dolgozom. Mondtam, hogy több kéziraton. Azt nem árultam el, hogy amikor megtudtam, hogy már nem vagyok magyar állampolgár megfogadtam, többé magyarul nem írok.

*

Elmentünk megnézni Pressburger Imre filmjét, amiről lelkes kritikákat olvastunk. Pressburger írta A negyvenkilences szélességi fok forgatókönyvét. Laurence Olivier és Leslie Howard játszotta a főszerepeket. Amikor Pressburger a film elkészítése után Kanadából visszatért Angliába, deportálni akarták, mint ellenséges idegent, barátja és a film rendezője Michael Powell intézte el, hogy elengedjék. A film történetében egy német tengeralattjáró közel a kanadai partokhoz több hajót elsüllyeszt, majd a német katonák a felszínen a part közelében hagyják a hajót, míg élelmet keresnek. A kanadai légierő bombázói elsüllyesztik a hajót, így a német katonák kénytelenek az amerikai szárazföldön boldogulni. A film amellett, hogy háborúellenes, mélységesen humanista, a kisebbségek kiszolgáltatottságát ábrázolja, például az eszkimó karaktereken keresztül. Pressburger ’43-ban Oscar díjat kapott a filmért.

*

Megalakítottuk a Pro Libertate szövetséget, azzal a céllal, hogy ne csak magyarokat, hanem bármely szimpatizáns nemzetiséget magunkhoz vonjunk. A Pro Libertatét Kentner Lajos zeneszerzővel, Vincze Pál szobrásszal és Tábori Palival szerveztük meg. Sok előkelő patrónusunk volt, de átlagangolok is segítettek, akik a demokratikus Magyarország megteremtésének ügyét akarták támogatni.

A három szervezet – a cseh magyarok klubja, Zsilinszky egyesülete és Károlyi mozgalma többször megpróbált egységbe tömörülni. Mindketten, Károlyi és Zsilinszky a jövő Magyarországáért harcoltak, ami az ellenségeskedést kizárta. Többször adtak ki együtt közleményt, például a jugoszláviai vérengzés ellen, vagy az amerikai Függetlenségi Front megalakulásakor.

*

Zsilinszky 1943. február 15-én öngyilkos lett. Öngyilkosságát édesanyja magyarországi üldöztetésével magyarázták az újságok, de mi sejtettük, hogy a szerelmi kapcsolatában történt fordulat vezetett a tragédiához. Öngyilkossága előtt már egyezkedett Károlyival, és tudni véltük, hogy Zsilinszky át akarja adni a kormányrudat. Az egységre nagy szükség volt, és az angol kormány politikája és Károlyi iránti ellenérzése is enyhült, miután nyilvánvalóvá vált, hogy a Szovjetunió nélkül Európában nem lehet háborút nyerni.

*

A sokféle szervezetnek és szövetségnek voltak előnyei és hátrányai. Előnye volt mindenképp, hogy mindenki megtalálhatta a számára vonzó társaságot, amelynek az elveivel azonosulni tudott.

1943. október 30-án megrendeztük a magyar szervezetek közös, War Effort (háborús erőfeszítések) nevű bizottságával az évbúcsúztató ünnepséget a Conway Hall-ban. Az ünnepségnek fontos célja volt, mégpedig, hogy az angliai magyarok tevékenységének hasznosságát megmutassuk az angoloknak. Kálmán, mint a bizottság elnöke mondta a megnyitó beszédet, én pedig a műsort konferáltam. Beszéltünk Magyarország iparosításáról és a Beveridge tervről. Durevec András, egy kanadai magyar katona is felszólalt, aki elmondta, hogy sok kanadai magyar katona vesztette el életét a ’42-es dieppe-i támadás alkalmával és, hogy amerikai magyarok harcolnak olasz földön is, Európa felszabadításáért.

A kanadai katonával még hosszan beszélgettünk az olasz frontról és a hazájáról. Elmondta, hogy társai a veszteségek ellenére nagyon lelkesek. Kanada ’39. szeptember 10-én üzent hadat Németországnak. Megtudtuk, hogy András a Winnipegtől négyszáz kilométerre fekvő Békevárból származott. Kanadában ékezetek nélkül írják a városka nevét – Bekevar –, ahová a kárpátaljai Beregszászról és Bótrágyról érkeztek legtöbben még a 19. század második felében.

*

1944. január elsején Károlyi Mihály ezt nyilatkozta a Reuter hírügynökségnek:

„Az 1944-es év válságos lesz a magyar történelemben. Közeledik az utolsó pillanat, amikor a magyar nép a végső vesztés előtt megmutathatja, hogy folytatja-e elzárkózott, nacionalista politikáját, vagy pedig a szomszéd államokkal a legszorosabb testvériségben működik-e együtt. Ragaszkodik-e tarthatatlan területi követeléseihez és azzal a megsemmisülést hívja-e ki, vagy leveti a náci jármot és megmenti nemzeti létéből, ami még menthető. A magyar nép helyzete gyászos. Horthy, mint elődje Tisza, a szakadék szélére vezette az országot. Teljes pusztulás vár az országra, ha a nép nem szakit a németekkel és a németeket támogatókkal. A suttogó hadjárat, az óvatos eszközök ideje elmúlt. A tettek ideje elkövetkezett. Olyan bátran kell harcolnunk, mint Titóék. A szövetségesek az erőfeszítéseket aszerint értékelik, hogy mennyire mozdítják azok elő az ő erőfeszítéseiket, és ki mennyire járul hozzá a háború megrövidítéséhez. Most a 12-ik órában megértést kell teremteni a cseh, a jugoszláv, az osztrák és a többi néppel. El kell oszlatni az ú.n. bolsevista rém által keltett zűrzavart. Legelső feladatunk a Németország elleni háború megnyerése. Más középeurópai népekkel bajtársi viszonyban, Amerika, a Szovjetunió és Anglia segítségével, biztosítjuk majd a jólétet és békét. Ez az óra bátorságra és elszántságra hív fel bennünket.”

*

1944. március 15-én a Londoni Magyar Klub csatlakozott Károlyi programjához és megalakult a magyar egység első szervezete, a Londoni Magyar Tanács, melyhez április 21-én a Nagybritanniai Szabad Magyarok Egyesülete is csatlakozott.

„Minket a veszély órájában, a legtragikusabb órában a kötelesség érzése hozott össze. Itt vagyunk mindannyian angliai magyarok, hogy segítsünk a magyar népen és megtegyünk mindent, ami tőlünk telhető. Nem akarunk kormányt alakítani. Erről szó sem lehet. Mi csak tanácsadói, képviselői vagyunk a magyar népnek és útmutatói a nehéz napokban. A szabadságot Magyarországon kell kivívni. Mi csak kérve kérjük őket, tegyenek meg sokkal többet, mint amennyit lehet, mert Magyarország sorsa függ magatartásuktól. Vegyenek példát rólunk, fogjanak össze a német betolakodók és Horthyék ellen. Mi értük vagyunk itt és igyekszünk elvégezni kötelességünk.” – Foglalta össze Károlyi az Angliai Magyar Tanács alakuló ülésén a legfontosabb feladatokat.