Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2022

Szent őrületben a költő szeme Földről az égre, égből földre villan, S míg ismeretlen dolgok vázait Megtestesíti képzeletje, tolla A légi semmit állandó alakkal, Lakhellyel és névvel ruházza fel.

SZEMÉLYEK

ELSŐ FELVONÁS

MÁSODIK FELVONÁS

HARMADIK FELVONÁS

NEGYEDIK FELVONÁS

ÖTÖDIK FELVONÁS

PEER GYNT

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Henrik Ibsen

PEER GYNT

Fordította
Sebestyén Károly

BUDAÖRS, 2022

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-398-366-8 EPUB
ISBN 978-963-398-367-5 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2022

A mű eredeti címe:
Peer Gynt

első kiadás: 1867.
az elektronikus változat az 1921. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült

a borító John Bauer (1882 – 1918) festménye
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

Szent őrületben a költő szeme
Földről az égre, égből földre villan,
S míg ismeretlen dolgok vázait
Megtestesíti képzeletje, tolla
A légi semmit állandó alakkal,
Lakhellyel és névvel ruházza fel.

Szentivánéji álom V. 1.

SZEMÉLYEK

Aase (ejtsd: Óze), özvegy parasztasszony.

Peer Gynt (ejtsd: Günt), fia.

Két öreg asszony gabonazsákokkal. Aslak, kovács. Nászi-vendégek. Szakács. Muzsikusok stb.

Bevándorolt paraszt féleségével.

Solvejg és kis Helga, lányaik.

A Haegstad.

Ingrid, lánya.

A vőlegény és szülei.

Három pásztorlány. A zöldruhás asszony.

A Dovre-véne.

Udvari manó. Más manók. Ifjú manók. Boszorkák, föld szellemei, törpék, koboldok stb.

Egy rút, fiú, Hang a sötétben, Madárhangok.

Kari takarítóné.

Master Cotton, Monsieur Ballon, von Eberkopf, Trumpeterstrale, utazók. Tolvaj. Orgazda.

Anitra, egy beduin törzsfő lánya.

Arabok, rabszolganők, táncoló lányok stb.

A Memnon-szobor (énekel), a gizehi Sphinx. Begriffenfeldt, tanár, a phil. doktora, a kairói őrültek házának igazgatója.

Huhu, malabári nyelvújító.

Hussein, keleti miniszter.

Fellah, múmiával a hátán.

Örültek és ápolók.

Norvég hajóskapitány és legénysége.

Idegen utas.

Pap, Halotti menet.

Elöljáró.

Gomböntő.

Sovány személy.

Idő a XIX. század elejétől a hatvanas évekig. Hely: a Gudbrand völgye és hegyei, a marokkói tengerpart, a Szahara, az őrültek háza Kairóban, a tenger stb. stb.

ELSŐ FELVONÁS

Lombos fával benőtt hegyoldal. Patak tajtékzik alá. A túloldalon malom. Forró nyári nap, Peer Gynt izmos húsz esztendős ifjú, jön a csapáson lefelé, Aase, anyja, kicsiny, gyenge alak, nyomában jár. Haragosan szidja.

AASE:
Peer, hazudtál!

PEER GYNT: (Meg sem áll.)
Nem hazudtam.

AASE:
Esküdj’ hát, hogy így esett!

PEER GYNT:
Mért esküdjem?

AASE:
Ugye tudtam.
Hazugság leheleted!

PEER GYNT: (Megáll.)
Pedig úgy volt, higgyed el.

AASE: Hogy földbe nem süllyed el,
Aki anyját így megcsalja.
Most volna a munka nagyja,
S a helyt, hogy füvet kaszálna,
Vad után a hegyet járja,
Hetek hosszat elmarad,
Végre megjön egy darab
Vad nélkül, szakadt gúnyába,
Sebes testtel, s van pofája
Hazudozni rémmeséket!
Tán még el is higgyem őket?
Hát, hogy’ is volt? Hol is lőtted?

PEER GYNT:
Hallgass hát meg, így esett...
A Gendintől napnyugatra…

AASE: (Gúnyosan nevet.)
Hm… érdekes az eset.

PEER GYNT:
Erős szél fújt. Épp utamba
Volt az erdő, s észbe vészem -

AASE:
Aha, igen! értem, értem.

PEER GYNT:
Fojtott lélegzettel állok
És ő a hóban kapál ott,
Csak a szarva hegyét látom,
Áttörök a bokron, ágon,
S előttem a csodaszarvas.
Anyám, oly nagy, oly hatalmas,
Sokat mondok, van tíz éve,
Ilyen nem került elémbe.

AASE:
Hogy került vén? Isten mentsen!

PEER GYNT:
Csövem durran... és a vad
Elterül a földön menten.
Nem telt el egy pillanat,
S ón a hátán fönn vagyok,
A balfülét megragadtam,
Jobb kezembe kést kapok,
Hogy a végdöfést megadjam.
Erre ő is megvadul,
Ordít egyet, szabadul,
A kést kiveri kezembül,
Szarvát hányja, nekilendül,
Két agancsa beszorít:
Se ki, se be... én meg rajta,
Ő a mélynek nekihajtja.

AASE:
Jézus Isten!

PEER GYNT:
Mondd, anya,
Láttad a Gendint valaha?
Ezt a szörnyű sziklaszálat?
Keskeny, mint egy kasza éle,
Beborítva síkos jégbe,
Alatta a tenger árad,
Fölül jéghegy, alul örvény,
Éhes szájjal reám törvén.
És a szélben, vad viharban
Száguld vélem szakadatlan.
Soha, soha ily utat!
Szemem káprázik a naptul...
Mélyen zord pályánk alatt
Hegyi sasok háta barnul.
Lebeg... lebben… eltűnik…
Jég torlódik, megtörik,
De én nem hallom zaját,
A szem is aligha lát
Valamit a habverésbül,
Elmém borul, fejem szédül...

AASE: (Szédeleg.)
Uram Isten, légy velem!

PEER GYNT:
S íme fölszáll hirtelen
Az utunkba, fölijedve,
Bej tekéből kizörgetve
Egy hófehér dunnalúd,
Röpdös, gágog iszonyút,
És a bak megtorpad ottan,
Bokros lesz, lábával dobban,
Egyet szökken hirtelen
S a mélységben lenn terem.
(Aase tántorog s egy fatörzsbe kapaszkodik, Peer Gynt folytatja.)
Fejünk fölött a sziklás fal,
És alattunk szörnyű mélység,
Majd estünk felhőkön által,
Majd sirályrajt rebbenténk szét,
Amint rajtuk áttörtettünk.
Lenn tajtékzott hófehéren,
Vártak, vártak ránk a mélyen.
Anyám, saját képünk láttam
Megfordítva víz síkjában,
Hogy rohant felénk a kép,
Amint estünk közelebb!

AASE: (Levegő után kapkod.)
Peer, elég volt! mondd a végét!

PEER GYNT:
Zsupsz! a víz színére érék.
Légi bak és vízi bak.
Amint találkoztanak.
Hogy lövellt a víz, fecskendett,
Ló és lovas, hogy lelkendett!
Végre leltünk csöpp helyet,
Hol kikötni lehetett,
Ő úszott-, én megfogóztam
És most itt vagyok.

AASE:
S ő hol van?

PEER GYNT:
Tudja Isten, hol legel?
(Ujjával csettint, sarkon fordul s hozzáteszi:)
Ha meglátod, csípjed el.

AASE:
Csak hogy nyakad ki nem törted!
Nyakadat, meg lábadad!
Isten őrködött fölötted,
Isten, hálámat fogadd!
Bár nadrágod kilyukadt,
Nem bánom e kis lyukat,
Nem lesz nehéz tenni róla:
De mi történhetett volna.
(Egyszerre észre tér, tátott szájjal, tágra nyitott szemmel néz rá, sokáig szólni sem bír, végre kitör.)
Ó, te átkozott hazug!
Jesszus, mit összehazudt!
Ez a mese, mit meséltél,
Vénebb apád vén ősénél,
Gudbrand Glesne-ről beszélik,
Véle történt.

PEER GYNT:
ÉS velem.
Ilyesmi gyakran történik.

AASE:
Hazugság mind végtelen!
Hazugság egész tudásod,
Kifordítod, fölcifrázod,
Addig túlozod, viszed,
Hogy magad is elhiszed.
Igen, tudom, ehhez értesz.
Ezt az egyet vitted véghez,
Nagyítottál, tódítottál,
S mennyi mindent hozzáadtál:
Sasszárnyakat, légi tájat,
Hogy az anyád belefáradt,
S rá sem ösmert a mesére,
Mely, mint öregapám, régi.

PEER GYNT:
Csak más merne így beszólni,
Tudom, jól elbánnék véle.

AASE: (Sírva)
Bár feküdném már a sírba,
Jaj, ki világra hozott.
Meg van már felőled írva:
Átkozott vagy, kárhozott!

PEER GYNT:
Jó anyuskám, kis anyám,
Hiszen jól szólsz, igazán,
Csak ne…

AASE
Eredj a pokolba!
Jó kedvem nem t’om hogy volna,
Mikor ily gaz a fiam.
Nem rágódol untalan
Sajgó özvegy szívemen,
Te, örökös szégyenem?!
(Újra sír.)
Nagyapádnak örökébül
Mi maradt ránk csorba nélkül?
Örökségünk megfogyott,
Hogy Basmus Gynt elhagyott.
Apád kezdett pazarolni,
Polyvamódra pénzt kiszórni,
Földet vett - egész országot,
Aranyhintón kocsikázott.
Hajh! de most!... rég volt a lakma,
Melyen vadul falhoz csapta
A kiürült poharat,
Míg a vendégnép kacag.

PEER GYNT:
Tavaly esett hó! Kereshedd!

AASE:
Néked mindegy, a fülesnek!
Nézd az udvart: csupa gyom,
Papírrongy tört ablakon,
A sövény mind bontva szerte.
Földünk sincs ki megmívelje,
Nincs vetés, nincs aratás,
Csak elsején foglalás.

PEER GYNT:
Ugyan hagyd, ne adj reá:
Jár a kerék föl s alá.

AASE:
Udvarunkban fű terem,
És mégis, te szemtelen,
Fennen hordod orrodat,
Úgy beszélsz, mint az a pap,
Mikor megkérdezte tőled:
Mi neved? s te úgy beszéltél,
Hogy megesküdött: szent már az,
Herceghez méltó e válasz.
S erre apád ott, ebédnél
Szánt adott neki lovastul.
Hej, de jó kedve lett attul
S Itt ivott a kapitány,
Prépost, káplán valahány,
Ivott, evett, nem: zabáit,
Míg a hasa félreállt.
De az ínség kopogott,
S osond lett egyben, mély, nyomott.
Jon szatócs nem kell nekik,
Azt már nem szenvedhetik.
(Kötényével törli szemét.)
Ládd, te volnál oly erős, hogy
Megvédhetnéd jó anyádat,
Gondozhatnád kissé házad,
Hisz örököd egyre vész, fogy!
(Újra sírni kezd.)
Nem, hogy segítnél ínségben,
Időd, pénzed ellopod,
Álmodozva renyhén, tétlen
Várod egyre jó napod.
Átok kél mindütt nyomodban,
Lány, ha lát, elmenekül,
De Peerem mindenhol ott van,
Hol fejemre szégyen ül.

PEER GYNT: (Elindul.)
Eredj!

AASE: (Utána megy.)
Jó, jó, tán tagadnád,
Lundeben a minap is,
Mikor mint a bokros marhák
Verekedtek, civakodtak,
Mint az ebek, marakodtak,
Ott voltál te magad is.
Hát Aslakot, a kovácsot
Nem igaz, hogy úgy levágtad,
Hogy megrándult csípeje?
Tán csak a kis ujja? he?

PEER GYNT:
Ki beszélt ilyen bolondot?

AASE:
Kari hallá: bőgött, tombolt!

PEER GYNT: (Könyökét vakarja.)
Bőgött? Én bőgtem csak, értsd!

AASE: Mit? te?

PEER GYNT:
Én kaptam verést!

AASE:
Hogy?

PEER GYNT:
AZ úgy üt, mint egy állat.

AASE:
Ki?

PEER GYNT:
Ki? Aslak! Mondom egyre!

AASE:
Pfuj, hadd köpjek! Pfuj! Gyalázat!
Ez a kocsmahős, e semmi
Mert téged így csúffá tenni!
(Újra sír.)
Csak ez kellett! Ez hiányzott,
Nem volt eddig búm elég!
De már most szívem föllázad!
Mondd, ha ő üt, te türéd?
Helyén van még a két karja,
És verést tűr, mint egy marha.

PEER GYNT:
Eh? Üllő vagy kalapács,
Egy se jobb, egyik se más.
(Nevet.)
Sohse búsulj, jó anyácska!

AASE:
Hazudtál megint?

PEER GYNT:
Igen…
Kár a könnyért, Isten látja.
(Balkezét ökölbe szorítja.)
Itt e vaskar tőriben
Tartottam derék kovácsom.
(Jobbját ökölbe szorítja.)
Ez meg volt a kalapácsom.

AASE:
Gaz duhaj! nem nyugszol addig,
Míg nem tettek földbe le.

PEER GYNT:
Ugyan már ne szidj te annyit.
Meglátod, nem halsz bele.
Édes, rossz, aranyanyácska.
Bízz’ csak bennem, nemsokára
Szolgád lesz a falu mind,
Nagyralátó fiad nagy lesz,
Megládd majd, anyám, olyat tesz,
Örülsz rajta szív szerint.

AASE: (Gúnyosan.)
Rajtad?

PEER GYNT:
A jövőt ki tudja?

AASE:
A nadrágnak sok a lyukja,
Jó lesz, ha az úr bedugja.

PEER GYNT: (Tüzesen.)
Király, császár leszek ón!

AASE:
Megy az eszed, el is ment tán.

PEER GYNT:
Idő kell s az leszek én!

AASE:
Rózsa nő a türelemfán,
Példabeszéd is azt mondja.

PEER GYNT:
Majd meglátod!

AASE:
Fogd be szád,
Megkergült a koponyád.
Nem mondom, nem lehetett
Volna valami belőled,
De csak arra kelletett
Az idő, hogy agyonöljed.
Haegstad lánya, az szeret,
Mért nem nyújtod ki kezed?
Mert nem látsz hozzá, amint kell?

PEER GYNT:
Igazán?

AASE:
AZ apa vén,
S a lány tied egész szívvel.
Néha legyes az öreg,
De a lány meg nem ijed,
És az apa, bárhogy duzzog,
Mindig csak nyomába kullog.
(Újra sírni kezd.)
Peer te, mennyi pénz van ott!
S az mind a te vagyonod.
Csak egy csöppnyi kis ész kéne
Lehetnél a vőlegénye,
Nem ily rongyon gyűlt, kopott,

PEER GYNT:
Hát gyerünk, gyerünk oda!

AASE:
Hova?

PEER GYNT:
Haegstadba.

AASE:
Soha!
Hiába kéred, nem kapod.

PEER GYNT:
Mért?

AASE:
Botot neked! botot!
Jó szerencséd elraboltad.
Míg a bakot lovagoltad,
Mats Moëné lett a lány.

PEER GYNT:
Hisz az egy madárijesztő.

AASE:
Mégis csak a neje lesz ő.

PEER GYNT:
Befogok csak, várj reám.

(Megfordul, hogy menjen.)

AASE:
Sohse siess, kis babám,
Holnap mennek esküvőre.

PEER GYNT:
Annál gyorsabban előre!

AASE:
Te elnéznéd türelmesen,
Hogy hegyébe kinevessen?

PEER GYNT:
Meghátrál, csak jöjjek én.
(Kacag.)
Hahó, csak pihenj gebém,
Én leszek a paripád.

(Magasan fölemeli.)

AASE:
Engedj!

PEER GYNT
Tűzön, vízen át így megyünk a nászi házba.

(A patakba lép.)

AASE:
Segítség! Jaj, irgalom!

PEER GYNT:
Emellek én jól, vigyázva,
Sohase félj, angyalom.

AASE:
Persze, mórt félteni téged?
Úgyis bitón lesz a véged!
(Húzza a haját.)
Undok állat!

PEER GYNT:
Most vigyázat!
Síkos nagyon a talaj.

AASE:
Állj meg, te barom, megállj csak!

PEER GYNT:
Bánom én? A nyelved járhat,
Válaszom rá csak kacaj.
Ez volt a legnehezebb.

AASE:
Tarts, szoríts csak!

PEER GYNT:
Ne neked!
Szarvasán Peer, a lovag,
Én a szarvas, Peer te vagy.

AASE:
Oda vagyok! jaj nekem!

PEER GYNT:
Át vagyunk a csermelyen.
(Kilép a szárazra.)
Ím a szárazra kivitt,
Adj a baknak egy puszit.

AASE: (Fölképeli.)
Itt a béred, kell-e még?

PEER GYNT:
He silány a díjjá; hölgyem!

AASE:
Engedj!

PEER GYNT:
Nem, mamus, ne még!
Nászháznál hadd üdvözöljem.
Beszélj az öreg fejével,
Hisz te jól érted, miként kell,
Mondd, hogy Mats Moën barom.

AASE:
Engedj!

PEER GYNT:
S ha lesz alkalom,
Mondd el, Peered mily legény.

AASE:
Ne félj, elbeszélem én.
Leföstelek igazába,
Milyen hazug, ravasz, kába
Egy legény vagy…

PEER GYNT:
Csakugyan?

AASE: (Lábával dühösen dobbant.)
Oly szent, mint hogy ma, ma van!
Úgy leföstlek, hogy a vén
Haegstad ebét rád uszítja,
Mintha koldus ajtót nyitna.

PEER GYNT:
Akkor megyek magam én.

AASE:
S én nem járok még előbb?

PEER GYNT:
Járnál ám, de nincs erőd.

AASE:
Nincsen-é? Ki mondja azt?
Követ tudnék szétharapni,
Élőfákat hasogatni.
Majd meglátom, ki maraszt?
Engedj!

PEER GYNT: Esküdj’ meg…

AASE:
Nem én, nem.
Megtudják még máma tőlem,
Hogy ki vagy.

PEER GYNT:
Adj hát időt!

AASE:
AZ ebeit rád uszítja.

PEER GYNT:
Mondom, hogy maradj te vissza!

AASE:
Mit akarsz?

PEER GYNT:
Nézd e tetőt.
Ide teszlek föl. Megérted?

(Felteszi a tetőre, Aase kiabál.)

AASE:
Végy le!

PEER GYNT:
Hogyha megígéred...

AASE:
Fütyülök rád!

PEER GYNT:
Csönd legyen!

AASE:
Végy le, azt mondom, azonnal!

PEER GYNT:
Te kívántad, ám legyen.
(Közeledik.)
Ülj csak szépen, nyugalommal,
Ne kapálóddz oly vadul,
Ne szakítsd a cserepet,
Mert hogyha csak egy kihull,
Földre pottyansz, úgy lehet.

AASE:
Ó, te szörny!

PEER GYNT:
Pszt, csöndesen!

AASE:
Fattyú te, bárcsak ne élnél!

PEER GYNT:
Szégyelld magad, kedvesem,
A helyt, hogy áldást beszélnél
Rám, még átkozol?

AASE:
No, várj csak,
Tőled még nem félek én.

PEER GYNT:
Isten áldjon! Hát vigyázat
Ott a malom tetején!
(Indul, újra megfordul, ujjával figyelmeztetőleg int.)
Aztán ott fenn békét, csendet!
(El.)

AASE:
Peer! nagy Isten! itt hagyott.
Baklovag te, álomherceg,
Hallod-e? nem hallgatott!
(Kiabálva.)
Segítség! fejem hasgatja...

(Két vénasszony gabonazsákokkal hátán jön a malom felé.)

ELSŐ: Ki jajgat itt?

AASE:
Én vagyok.

MÁSODIK:
Aase, nézd, fönn a magasba!

AASE:
Sokat mégse láthatok,
Majd, ha föl az égbe szállok.

ELSŐ:
Szerencsés utat kívánok.

AASE:
Hozz egy létrát - le szeretnék...
Ez a Peer, jaj...

MÁSODIK:
A fiad?

AASE:
Most aztán elmesélhetnéd
Mit csinál a…

ELSŐ:
Ha szabad?

AASE:
Segítsetek csak leszállnom,
Ma Haegstadban kell még hálnom.

MÁSODIK:
Ő is ott van?

ELSŐ:
Akkor jó,
Hogyha ott a bosszuló!

AASE:
Istenein, mi lesz vele?
Csak ne kössenek bele.

ELSŐ:
Hosszú lábú a halál,
Jaj annak, kit megtalál.

MÁSODIK:
Oda van, egész beteg!
(Fölkiált.)
Ejvid, Anders, jöjjetek!

FÉRFIHANG:
Nos, mi az?

MÁSODIK:
Peer Gynt, az ebadta,
Anyját a tetőre rakta.

Csekély halom, bokorral, gazzal benőve. Hátul, sövény mögött, húzódik az országút. Peer Gynt gyalogúton jön fölfelé, hirtelen a sövénynek tart, ott megáll, s kitekint a távolba.

PEER GYNT:
Amott van Haegstad, Hamar odaérek,
(Félig átmászik a sövényen, majd vonakodva megáll.)
Ingrid talán most otthon, egyedül.
(Kezét szeme elé tartja, kibámul.)
Eh, annyi nép nyüzsg ott, jobb, ha kitérek,
Jobb, közéjük az ember nem vegyül.
(Visszaugrik.)
Mit suttogjanak hátam mögött körbe,
S én meglapuljak sértve, meggyötörve?
(Néhány lépést hátrál s elmélázva leveleket tépdes.)
Csak volna jó erős kis italom,
Vagy odajuthatnék loppal, vakon,
S nem ösmernének... hajh, csak az itóka,
Attól az ember mégis siket volna.

(Ijedten körülnéz, s a bokrok mögé rejtezik. Néhány ember jő nászajándékkal a lakodalmas ház felé.)

EGY FÉRFI: (Beszélgetés közben.)
Az apja ivott, az anyja sem ép.

EGY ASSZONY:
S a fiú jól forgatja örökét.

(Tovább mennek, Peer Gynt előjön a szégyentől kipirult arccal tekint utánuk.)

PEER GYNT:
A komisz fecsegők!
(Erőltetve nevet.)
No, de járjon a szájuk,
Azért se bánom, nem adok rájuk.
(A fűbe heveredik, hátán fekszik, keze a feje alatt, az égbe bámul.)
Mily furcsa e felleg. Akár csataló.
És rajta lovagja, nyereg, takaró.
Mögötte boszorka boton lovagol.
(Magába nevet.)
Anyám az: ah egyre kiált, zakatol,
Peer, Peer, te barom!
(Lassankint lezárul szeme.)
Ugye félsz, kis anyám?
Ott vágtat a Peer aranyos paripán.
Paripája díszes, a kísérete fényes,
Maga kesztyűvel és sarkantyúval ékes.
Lebegő köpönyegje kivarrva selyemmel,
Kíséri kísérete büszke örömmel,
És ő üli legszebben paripáját,
Ő benne köszönti a népe királyát!
Alatta gomolyg a tömeg feketén,
Süvegtelenül, amerre mén.
Bókolva köszönti az asszonyi nép
Peer Gyntet, a császárt és seregét,
S mint utcai rossz kavicsot, ledobálja
A vert aranyat a silány sokaságra.
Nyomába öröm, s derű a falun át,
S Peer Gynt a nyugatnak ugratja lovát,
Már Anglia hercege várja a parton,
És véle a sok gyönyörű úriasszony,
A császár s mind a dicső, nagy urak
Láttára ahány van, eléje szalad,
S átadja a császár arany koronáját S azt mondja…

A KOVÁCS: (Néhány más embernek, ki túl a sövényen vele együtt arra mennek.)
No, nézd, Peer Gynt, ez a részeg állat.

PEER GYNT: (Félig fölemelkedve)
Császár úr!

A KOVÁCS: (A kerítéshez támaszkodik, vigyorog.)
Kelj föl, hé te, várlak!

PEER GYNT:
Ördögbe, ez Aslak! Nos mit akarsz?

A KOVÁCS: (A többiekhez.)
Inában még a minapi harc.

PEER GYNT:
Eredj, kovács, békével!

A KOVÁCS:
Eredek.
De hol töltötted ezt a hat hetet?
El voltál varázsolva tán?

PEER GYNT:
Nagy csoda történt. Ha elmondanám…

A KOVÁCS: (Szemével int a többieknek.)
No, mondd hát!

PEER GYNT:
Mi gondod vele?

A KOVÁCS: (Szünet után.)
Haegstadba mégy?

PEER GYNT:
Nem.

A KOVÁCS:
Tudod-e,
Az a kis lány fülig beléd volt veszve.

PEER GYNT:
Te kánya!

A KOVÁCS: (Hátrál.)
Ugyan, ne tüzelj te!
Ha Ingridnek nem kellesz, lány akad,
Jon Gynt fia, ne búsuld el magad,
Van ifjú lány s özvegy, jó negyvenes…

PEER GYNT:
Pokolba is!

A KOVÁCS:
Találsz, csak jól keress.
S a szép menyasszonyt nem tisztelteted?

(Nevetve, susogva távoznak.)

PEER GYNT: (Egy ideig utánuk néz, félig megfordulva.)
Miattam Belzebubhoz elmehet.
Bánom is én? Találok eleget.
(Végig nézi magát.)
Hej, rossz a gúnyám, csupa rongy, piszok is,
Más volna ruhám, más lennék magam is.
(Türelmetlenül dobbant.)
Ó, hogyha egy vágással a szívekből
Kitéphetném a fájó megvetést!
(Körülnéz hirtelen.)
Valami itt a bokrok közt megrezdül,
Minthogyha hallanék elfojtott nevetést.
Hazamegyek anyámhoz.
(Megindul, de megáll, s a lakodalmas ház felé figyel.)
Tánchoz szól a zene.
(Mereven figyel, lassú léptekkel visszamegy, szeme csillog, lábait egyengeti.)
Alig van férfi ottan. A ház lánnyal tele.
Eh ördög és pokol, megyek, ha mondom.
Az anyám a tetőn ne csücsülne csak otthon;
(Megint lenéz, ugrándoz, kacag.)
Hajahaj! hogy járja a táncot, vigalom,
Guttorm hegedűjét érti nagyon!
Hogy zúg, zakatol, valamint vízesés,
És annyi a lány és kézben a kéz.
Megyek én, megy előre az, aki merész!

(Egy ugrással átterem a sövényen és leszalad.)

Haegstad udvara, háttérben a lakóház. Sok vendég. A pázsitos téren táncolnak. A muzsikás egy asztalon ül, a szakács az ajtóban áll; szakácsnék szaladgálnak az épületek közt; idősebb emberek szétszórtan ülnek beszélgetve.

EGY ASSZONY: (Leül egy csoportba, mely néhány gerendán helyezkedett el.)
A menyasszony ugyan sír... azért sohse baj!
Szokás, nem egyéb, a menyasszonyi jaj.

A SZAKÁCS: (Egy másik csoportban.)
Itt az ital, jó urak, asszonyok.

EGY FÉRFI:
Jó, köszönöm, de tán megárt a sok.

EGY FIÚ (A muzsikushoz, mialatt kezén egy lánnyal sebesen eltáncol előtte.)
Hajhaj, muzsikus, húzd! azt a keservét!

A LÁNY:
Húzd, mintha az életedet keseregnéd!

LÁNYOK (Körben egy táncoló fiú körül.)
Jól járja, a szent.

MÁSIK LÁNY:
Megbírja a lába.

A FIÚ: (Tánc közben.)
Kirúgnám a falat, ha benn lennék a házba.

A VŐLEGÉNY: (Siránkozva megy az apához, ki egy csoportban áll beszélgetve. Meghúzza köntösét.)
Papám, nem akar, a dacos.

AZ APA:
Nem akar?

A VŐLEGÉNY:
Igenis, magától messze zavar,
Most meg már bezárta magát!

AZ APA:
Keresd meg a kulcsot, eredj, te pupák!

A VŐLEGÉNY:
De hol lelem?

AZ APA
Menj már, te bamba!

(A többiekhez fordul. A vőlegény az udvaron át elsompolyog.)

EGY FIÚ (Jön a ház mögül.)
Hohó lányok, most fogjuk kezdeni,
Itt van Peer Gynt!

A KOVÁCS:(Épp most jött.)
Meghívta valaki?

A SZAKÁCS:
Nem, senki.
(El a házba.)

A KOVÁCS:(A lányokhoz.)
Csak ne kapjatok szavamba!

EGY LÁNY: (A többiekhez.)
Mi nem láttunk ám semmit, gyerekek!

PEER GYNT: (Fölhevülve e élénken jő, megáll a lányok csapata előtt és tapsol.)
Kijárja a legjobban köztelek?

EGYENKINT: (Amint közeleg feléjük.)
Én nem.

A MÁSIK:
Én sem.

HARMADIK:
Én? Isten mentsen!

PEER GYNT:
No, gyere, míg egy jobb akad.

A LÁNY: (Elfordul.)
Nem érek rá.

PEER GYNT: (Az ötödikhez.)
Hát jer te, kincsem.

A LÁNY: (Indul.)
Otthon kell elvégezni dolgomat.

PEER GYNT:
Ma estve? Elment az eszed?

A KOVÁCS:(Félig hangosan, Peer Gynthez.)
Egy vén kecskének épp most ad kezet.

PEER GYNT: (Hirtelen egy éltesebb emberhez fordul.)
Nincs lány szabad?

AZ EMBER: Keress magad!
(Elmegy tőle.)

(Peer Gynt egyszerre lecsöndesedik. Lopva és félénken vizsgálja a csoportot. Mindenki ránéz, de senki sem szól hozzá, Ahova lép, elhallgatnak, amint odább áll, mosolyognak és utána néznek.)

PEER GYNT: (Halkan.)
Szemükben gúny és tőr a gondolatjuk!