HALE DWOSKIN

A SEDONA-MÓDSZER®

Kulcs a boldogsághoz, sikerhez,
békéhez és érzelmi jólléthez

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Hale Dwoskin / The Sedona Method

Sedona Press, USA, 2005

Fordította

Szecskó Emese

Kovács Melinda

Szerkesztette

Barsi Nikoletta

Copyright © Hale Dwoskin, 2005

Hungarian translation © Szecskó Emese, Kovács Melinda, 2021

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2021

Cover design © Édesvíz Kft., 2021

The Sedona Method® is a trademarked process.

Hale Dwoskin asserts the moral right to be identified as the author of this work.

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó Novák András igazgató

Főszerkesztő és műszaki vezető Melher Viktor

Tipográfia Alinea Kft.

Borítót készítette Tóth Attila

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-507-259-0 (epub)

ISBN 978-963-507-260-6 (mobi)

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

Lester Levensonnak

Tartalom

Köszönetnyilvánítás

Jack Canfield előszava

Bevezetés: Mi a Sedona-módszer?

ELSŐ RÉSZ – A SEDONA-MÓDSZER TANFOLYAMA

1. Az elfojtás-önkifejezés körforgásán túl

2. A sikered receptje

3. Az érzelmi szabadsághoz vezető térképed

4. Az ellenállásod szétoszlatása

5. A békességed kulcsa

6. Mélyítsd el az elengedésed!

7. Engedd el a négy alapvető akarást!

8. Tűzd ki, és érd el a céljaidat!

9. A ragaszkodáson és ellenszenven túl

10. Hatalmi döntéshozatal

11. A Tisztító eljárás

12. Összegzés

MÁSODIK RÉSZ – ALKALMAZÁS A VALÓDI ÉLETRE

13. A félelem és szorongás elengedésének titka

14. A szégyen és bűntudat zsarnokságán túl

15. Felhagyni azokkal a csúnya szokásokkal

16. Jóléted megteremtése

17. Kapcsolati mágia

18. A kicsattanó egészség megteremtése

19. Szervezeti szabadság és hatékonyság

20. A világunk támogatása

A következő lépések

Irányelvek A Sedona-módszer támogató csoportokhoz

A szerzőről

ELSŐ RÉSZ

A SEDONA-
MÓDSZER
TANFOLYAMA

Az Első rész a legtöbb olyan anyagot lefedi, amellyel a Sedona-módszer alaptanfolyamának élő és hanganyagverziójában foglalkozunk. A haladó tanfolyamokból származó információt is tartalmaz, illetve teljesen új anyagokat is, hogy minden eszközt alkalmazhass az életed megváltoztatására, és innentől kezdve a megfelelő úton haladhass tovább. Annak ellenére, hogy ezek a technikák rendkívül egyszerűek – amint azt hamarosan te is látni fogod –, sokkal hatékonyabbak is, mint ahogy azt most valószínűleg el tudod képzelni. A technikák és alapelvek folyamatos alkalmazása során a rád kifejtett könnyedségük és erejük is hatványozódni fog.

Egy negyed évszázaddal azután, hogy először tanultam ezeket a módszereket, még mindig rájuk csodálkozom minden egyes nap. Amikor nézem, hogy az emberek milyen könnyedén teremtenek pozitív változást az életükben, mindig tele leszek csodálattal és hálával, hogy esélyt kaptam megosztani ezt az elegánsan erős módszert a világgal.

1. fejezet

Az elfojtás-önkifejezés körforgásán túl

A Sedona-módszer használatakor bekövetkező gyors és pozitív változások Joe életében példaszerűen megmutatják, mi lehetséges mindnyájunk számára. Állandó nehézségek oldódnak meg, izgalmas új lehetőségek tűnnek fel, és a jó szerencse kisimítja az események áramlását. Amikor Joe megtanulta a módszert, a magánéletében és szakmailag is mélyponton volt. Másfél évvel korábban repülőgép-szerencsétlenséget szenvedett. Hét hónapig kerekesszékhez volt kötve, a cége felmondásra kényszerítette, és miután három évet töltöttek jogi huzavonával elhidegült feleségével, végül megállapodásra jutottak a válással kapcsolatban. Néhány héten belül minden száznyolcvan fokos fordulatot vett. Joe felesége beleegyezett, hogy mediátorhoz forduljanak, ahol barátságos egyezségre jutottak. Később Joe egy jótékonysági bálon annak a cégnek az elnökével is összefutott, amely felé a jogellenes felmondás miatt pert indított. Az elnök egészen addig nem volt tudatában a férfi távozásának, és Joe-t a következő hétfői napon egy kedvezőbb végkielégítéssel hívta az ügyvédje, ami az eredeti ajánlatnál is magasabb összeg volt.

Még ennél is jobb volt, hogy Joe elhatározta, kivesz egy hosszú hétvégét, és egy meleg, paradicsomi szigetre utazik megünnepelni a jó szerencséjét. Nassau tengerpartján üldögélt és könyvet olvasott, amikor laza beszélgetésbe kezdett egy nővel, akiben rálelt élete szerelmére. Joe épp nem keresett randipartnert, mivel pár órán belül el kellett érnie a hazafelé tartó járatát. De Jean ismerősnek tűnt számára, és miután elárulta neki, hogy ő is Torontóban lakik, Joe megkérdezte tőle:

– Nézd, ez most nem csajozós szöveg, de nem ezen és ezen a sarkon laksz?

– De igen – válaszolta a nő.

– Ez vicces – folytatta Joe. – Oda járok pszichoterápiára. Biztos a metrón láttalak. És mondd, a belvárosi színházba is szoktál járni?

– Igen, hetente egyszer-kétszer – felelte Jean.

– Én Toronto belvárosában dolgozom – mesélte Joe. – A Scotia Plaza 53. emeletén.

– Ez fura... Én a 30. emeleten dolgozom.

Eltelt egy óra. Amikor Joe felkelt, hogy elinduljon, telefonszámot cseréltek, és néhány hétig nem is gondolt a nőre, amíg a papírfecni ki nem esett a noteszéből, és eszébe nem juttatta őt. Amikor felhívta Jeant, elképesztően jól kapcsolódtak egymáshoz. Rövidesen egymásba szerettek, és Joe megkérte a kezét.

Minél többször alkalmazta Joe a Sedona-módszert, annál gyorsabban növekedett, és annál magasabban szárnyalt a befektetési banki iparágban betöltött ügyvezetői karrierje. A jövedelme is hatványozottan nőtt. A bőséget és a pénzt illetően a módszer teljességgel hihetetlen volt számára. Ezenkívül Joe a fizikai állapotával kapcsolatos aggodalmainak elengedéséhez is tovább folytatta a módszer használatát. A repülő lezuhanásakor harminckét törött csont nyomorította meg, csontok a bal lábában, a jobb térdkalácsában, a kezében és a koponyájában. Annak ellenére, hogy az orvosai azt mondták neki, hogy soha többé nem tud majd rendesen járni, ma gyakorlatilag fájdalom nélküli és tökéletes a járása. Joe – reggel, este és egész álló nap – ugyanazokat a Sedona-módszer-technikákat alkalmazza, amiket te is meg fogsz tanulni ebből a könyvből. Ennek eredményeképp Joe boldog és sikeres, az élete mókás, és békésen áramlik eseményről eseményre. Az ő szavaival élve: „Áldottnak érzem magam. A Sedona-módszer nagy problémákat kis dolgokká változtat.”

Az élet, ahogy mi ismerjük

A harmónia és a végtelen boldogság mindnyájunk számára természetes, mégis túl sok ember számára néz ki és érződik egy átlagos munkanap a következőképpen. Felkelünk, kivonszoljuk magunkat az ágyból, és még mielőtt elérnénk a fürdőszobába, elkezdünk aggódni, vagy tervezgetni, mi is fog történni az előttünk álló napon. Már akkor elkezdjük kiadni azt a kevéske energiát, amit az éjszakai alvás közben eltároltunk – ha elég szerencsések voltunk, és tudtunk aludni. Nagyon sokan ingázunk a munkahely és az otthon között, ami plusz stresszt jelent a tömegközlekedés zsúfoltsága vagy az elvesztegetett idő frusztrációja miatt. Miután megérkeztünk, nem vagyunk izgatottak, hogy ott lehetünk, inkább rettegünk az elvégzendő feladatoktól. Átküzdjük magunkat a napon, és az ebédet vagy az üzleti megbeszélés végét várjuk. Különböző interakcióink vannak a munkatársainkkal, néhány kielégítő, és sok nem. Mivel azt hisszük, nem tehetünk semmit azzal, ami történik, vagy hogy hogyan érezzük magunkat, általában egyszerűen csak elnyomjuk az érzelmeinket, és száguldunk tovább előre.

Mire a nap végére érünk, kimerülünk az érzelmeink elfojtásától. Talán elvonszoljuk magunkat a helyi bárba, hogy a barátainkkal lógjunk, és együnk, igyunk és megnézzük a híreket a tévében – ami hozzáadja a saját stresszrétegét a miénkhez –, miközben azt reméljük, hogy az érzéseink majd csak úgy eltűnnek. Még ha egy kicsit jobban érezzük is magunkat utána, igazság szerint az érzések csak a felszín alá kerültek. Így már olyanok vagyunk, mintha emberi kuktafazekak lennénk szelepes zárakkal, és hatalmas energiamennyiség kell a fedél helyén tartásához. Mikor végül hazaérünk a férjünkhöz vagy a feleségünkhöz és a gyerekeinkhez, akik szeretnének a napjukról beszélgetni velünk, nem maradt energiánk arra, hogy figyeljünk. Esetleg megpróbálunk boldog arcot vágni, csak azért, hogy később a legkisebb dolgok miatt elveszíthessük a türelmünket. A család a kikapcsolódást végül a tévé előtt oldja meg, amíg el nem érkezik a lefekvés ideje. Másnap reggel pedig felkelünk, és a teljes forgatókönyv kezdődik elölről.

Kicsit zord, nem? De nem ismerős?

Lehet, hogy a te történeted valamicskét más; remélhetőleg világosabb, mint ez a kép. Talán kicsi gyerekkel vagy otthon. Esetleg független vállalkozó vagy, aki a napi ügyeit telefonon és/vagy az interneten intézi. Lehetséges, hogy művész vagy. A tendencia valószínűleg mégis elég hasonló. A rutin, melyet mindnyájan hajlamosak vagyunk felvenni, idővel mélyebbnek tűnhet, mígnem akár azt is érezhetjük, hogy nincs belőle kiút.

Nos, ennek nem kell így lennie. Van kiút.

Elengedés

Az egyik fő módszer, amellyel mi magunk csalódásokat, boldogtalanságot és téves ítéleteket hozunk létre, ha ragaszkodunk a gondolataink és érzéseink korlátozásához. Nem arról van szó, hogy a „ragaszkodás” önmagában helytelen lenne. A ragaszkodás számos helyzetben tökéletesen helyénvaló. Nem javasolnám például, hogy ne tartsd kézben egy autó kormánykerekét, amit épp vezetsz, vagy ne ragadd meg a létrát, amin épp mászol. Az ilyen választások nyilvánvalóan szerencsétlen eredményhez vezethetnek. De előfordult már veled valaha is, hogy olyan nézőponthoz ragaszkodtál, ami nem szolgált téged többé? Volt már olyan, hogy még akkor is ragaszkodtál egy érzelemhez, ha nem tudtad beteljesíteni, jobbá tenni vagy megváltoztatni az érzelmet látszólag előidéző helyzetet? Történt már olyan, hogy még akkor is ragaszkodtál a feszültséghez vagy nyugtalansághoz, amikor az azt kiváltó esemény már régen elmúlt? A könyvben a ragaszkodásnak ezt a formáját fogjuk megvizsgálni.

Mi a ragaszkodás ellentéte? Nos, természetesen az elengedés. Az elengedés és a ragaszkodás is részei az élet természetes folyamatának. Ennek alapvető megértése képezi a Sedona-módszer alapját. Attól függetlenül, hogy ki vagy, ha e szavakat olvasod, garantálhatom, hogy már többször megtapasztaltad az elengedést, sokszor anélkül, hogy tudatában lettél volna – illetve anélkül, hogy tanultad volna a módszert. Az elengedés vagy felszabadulás olyan természetes képesség, amivel mindnyájan rendelkeztünk a születésünkkor, de ami ellen felnőtté érésünk során kondicionálódtunk. Sokan rendszeresen ott akadunk el, hogy nem tudjuk, mikor helyénvaló az elengedés, és mikor helyes a ragaszkodás. Legtöbben tévesen a ragaszkodást választjuk – gyakran a saját kárunkra is.

Van néhány szinonima a ragaszkodásra és az elengedésre, ami valószínűleg nagyobb tisztánlátást nyújt ezen a ponton: ilyen például a bezárás és kinyílás. Egy labda eldobásánál a karod mozdításának nagy részében zárva kell tartanod a tenyered a labda körül. Ha viszont a megfelelő időben nem nyitod ki a tenyered és engeded el a labdát, az nem arra fog haladni, amerre szeretnéd. Még akár meg is sérülhetsz. A másik szinonima az összehúzódás és kitágulás. A levegővétel miatt összehúzzuk a tüdőnket, hogy kipréseljük a levegőt, majd kitágítjuk, hogy megtöltsük. Nem tudunk kizárólag csak belélegezni; a légzés folyamatának teljességéhez a kilégzésünk is szükséges. Egy másik példa az izmaink feszítése és lazítása. Ha nem lennénk képesek mindkettőre, az izmaink szó szerint nem működnének megfelelően, mivel az izmok ellentétes párokban működnek.

Érdekes dolog megfigyelni a ragaszkodás és elengedés érzelmi összetevőjét, illetve azt, hogy az érzéseink hogyan befolyásolják a testünket. Észrevetted már, hogy amikor az emberek dühösek, gyakran visszatartják a lélegzetüket? A fel nem oldott érzelmekhez való ragaszkodás a belégzést és a kilégzést is meg tudja akadályozni a levegővételkor. Legtöbben feszültségmaradványokat is tárolunk az izmainkban, ami soha nem engedi meg, hogy teljesen ellazuljunk. Itt is látszik, hogy a fel nem oldott és elfojtott érzelmek adnak alapot az összehúzódás ilyen formájára.

De mi az oka az elakadásunknak? Amikor elfojtjuk az érzelmeinket ahelyett, hogy a megjelenésükkor lehetővé tennénk magunknak a teljes megélésüket, velünk maradnak, és kényelmetlen érzéseket okoznak. Az elkerülésen keresztül megakadályozzuk, hogy az érzelmeink átáramoljanak rajtunk, illetve megváltozzanak vagy feloldódjanak, és ez nem jó érzés.

„A Sedona-módszer alkalmazása iránti elhivatottságomnak köszönhetően az életem majdnem minden aspektusában javulás történt; a családommal való kapcsolatomban, a képességemben, hogy az élet kihívásaitól függetlenül rendelkezzem a belső szabadság érzésével, illetve van bennem egy általános érzés, hogy minden rendben van. A Sedona-módszer egy olyan eszköz, amit életem végéig szándékozom használni.”

Guy Shafran

Elfojtás és önkifejezés

Láttad már valaha, hogy egy nagyon kicsi gyerek elesik, majd körbenéz, hogy lássa, van-e oka arra, hogy szomorú legyen? Amikor a gyerekek úgy gondolják, hogy senki nem figyeli őket, alig egy pillanat alatt képesek az elengedésre, megrázzák magukat, és úgy tesznek, mintha mi sem történt volna. Előfordulhat, hogy ugyanez a gyermek hasonló helyzetben sírva fakad, és a szülei karjába rohan, ha alkalmat lát arra, hogy figyelmet kapjon. Vagy megfigyelted már, hogy amikor egy kisgyerek megharagszik egy játszótársára vagy szülőjére, és még talán olyasmit is mond, hogy „Utállak és soha többé nem beszélek veled”, pár perc múlva úgy érez és úgy is viselkedik, mintha egyáltalán semmi nem történt volna?

Legtöbben még annak ellenére is elveszítettük az érzelmeink elengedésének ezt a természetes képességét, hogy kisgyermekként tudatos irányítás nélkül, természetes módon alkalmaztuk, mivel a szüleink, a tanáraink, a barátaink és a társadalom idővel kinevelték belőlünk. Valójában azért tudták belénk sulykolni a ragaszkodást, mert nem voltunk tudatában a bennünk lévő elengedés képességének. Minden egyes alkalommal, amikor „nemet” mondtak nekünk, amikor azt mondták, hogy viselkedjünk, üljünk egy helyben és maradjunk csendben, ne fészkelődjünk, hogy „a nagyfiúk nem sírnak” vagy „a nagylányok nem haragszanak”, hogy nőjünk fel és legyünk megbízhatók, az érzelmeink elfojtását tanultuk. Ezenkívül sokszor akkor tekintettek minket felnőttnek, amikor már jól el tudtuk fojtani magunkban az élet természetes túláradását, és az összes érzést, amiket mások meggyőzése alapján elfogadhatatlannak hittünk. Nagyobb lett a felelősségünk mások felénk irányuló elvárásaiért, mint a saját érzelmi jóllétünk szükségleteiért.

Van egy vicc, ami találóan illusztrálja ezt a dolgot: az első két évben mindenki azt próbálja elérni, hogy a gyermek járjon és beszéljen, a következő tizennyolc évben pedig megpróbálják őket leültetni és elhallgattatni.

A gyerekek fegyelmezésével egyébként nincsen semmi baj. Ahhoz, hogy jól működjenek az életben, a gyerekeknek meg kell tapasztalniuk a határokat, illetve olykor meg kell védeni őket a nyilvánvaló veszélyektől. Csakhogy a felnőttek akaratlanul is képesek túlzásba esni.

„Elfojtás” alatt jelen esetben azt érjük, hogy fedő alatt tartjuk az érzelmeinket, visszanyomjuk, letagadjuk, visszatartjuk őket, és úgy teszünk, mintha nem is léteznének. Az elménk tudatalattinak nevezett része automatikusan eltárol minden olyan érzelmet, aminek tudatára ébredünk, és nem engedjük el. Az érzelmeink elfojtásának nagy részét az előlük való menekülés alkotja. Elég sokáig nem figyelünk rájuk ahhoz, hogy visszaszorítsuk őket. Valószínűleg már hallottad azt a kifejezést, hogy „Az idő minden sebet begyógyít”. Ez vitatható. Legtöbbünk számára ez valójában azt jelenti, hogy „Adj nekem elég időt, és bármit el tudok fojtani”.

Egyes esetekben viszont az is előfordulhat, hogy az elfojtás jobb választásnak bizonyul, mint az önkifejezés – például amikor munkahelyeden vagy, és a főnököd vagy a munkatársad valami olyat mond, amivel nem értesz egyet, de épp nem alkalmas az idő, hogy visszajelzést adj neki. Az állandó elfojtás egészségtelen és eredménytelen.

Az érzelmeink elől való meneküléshez a tévénézést, moziba járást, olvasást, ivást, recepttel vagy recept nélkül kapható gyógyszer szedését, edzést, és egész sor más tevékenységeket is használunk, amelyeknek mind az a célja, hogy elég hosszú ideig segítsenek elterelni a figyelmünket az érzelmi fájdalomról ahhoz, hogy elfojthassuk azt. Biztosan egyetértenél velem abban, hogy a listán szereplő legtöbb dolog önmagában véve nem helytelen. Csupán hajlamosak vagyunk túlzásba vinni az említett tevékenységeket vagy az anyagok használatát, és így elveszítjük a kontrollt. Kompenzációként használjuk őket, mivel képtelenek vagyunk kezelni a belső érzelmi konfliktusainkat. Ez a rendkívüli mértékű menekülés annyira gyakori a kultúránkban, hogy több virágzó iparágat hívott életre.

Mire megkapjuk a felnőtt címkét, annyira jók vagyunk az elfojtásban, hogy legtöbbször ez a második természetünk. Ugyanolyan jók, vagy még akár jobbak is leszünk az elfojtásban, mint eredetileg az elengedésben voltunk. Valójában annyi érzelmi energiánkat fojtottuk el, hogy mind olyanok vagyunk, mintha sétáló időzített bombák lennénk. Gyakran csak akkor ébredünk tudatára, hogy elfojtottuk a valódi érzelmi reakciónkat, amikor már túl késő lesz: a testünk stresszel kapcsolatos betegségek jeleit mutatja, a vállunk be van ragadva a fülünkbe, a gyomrunk görcsöl, vagy szétvet bennünket a düh, és olyasvalamit mondunk vagy teszünk, amit később megbánunk.

Ha inga mutatja, mit szoktunk általában tenni az érzelmeinkkel, az elfojtás az egyik oldalra való kilengés. Amikor az inga a másik oldalra ér, az az önkifejezés. Ha dühösek vagyunk, kiabálunk; ha szomorúak vagyunk, sírunk. Működésbe léptettük az érzelmeinket. Elengedtünk egy kis gőzt a belső érzelmi kuktafazékból, de nem oltottuk el a tüzet. Ez gyakran jobb érzés az elfojtásnál, különösen, ha előtte lezártuk az önkifejezésre vonatkozó képességünket. Sokszor jobban érezzük magunkat utána, azonban az önkifejezésnek is megvannak a maga hátulütői.

A jó terápia általában azon alapul, hogy segít kapcsolatba lépni az érzelmeinkkel és kifejezésre juttatni őket. Egy egészséges, tartós kapcsolat márpedig nem lenne képes az érzelmeink világos kifejezése nélküli túlélésre. De mi a helyzet, ha egy terápiás helyzeten kívül fejezzük ki magunkat helytelenül? Mi a helyzet annak a személynek az érzéseivel, aki felé épp kifejeztük magunkat? A nem megfelelő önkifejezés gyakran még nagyobb nézeteltérésekhez és konfliktusokhoz, illetve az irányításunk alól esetlegesen kikerülő, kölcsönösen felfokozott érzelmekhez vezethet.

Önmagában sem az elfojtás, sem az önkifejezés nem jelent problémát. Csupán két különböző végét adják annak a spektrumnak, ahogy általában az érzelmeinket kezeljük. Abban az esetben jelentkezik probléma, amikor nem tudjuk irányítani, ami adott esetben történik, és sokszor azon kapjuk magunkat, hogy épp az ellenkezőjét tesszük annak, amit szándékunkban állt. Nagyon gyakran ragadunk a spektrum egyik vagy másik oldalán. Ezek azok a pillanatok, amikor érdemes felfedezni az elengedésben rejlő szabadságot.

A harmadik alternatíva: elengedés

A nem megfelelő elfojtás és önkifejezés egyensúlyi pontja és természetes alternatívája az elengedés vagy felszabadulás – amit Sedona-módszernek hívunk. Megegyezik azzal, hogy alacsonyabbra állítod a hőfokot, és biztonságosan elkezded kiüríteni a belső kuktafazék tartalmát. Mivel minden elfojtott érzés próbálja magát kiszabadítani, az elengedés egy pillanatnyi szünet abban a belső tevékenységben, hogy benntartod ezeket az érzéseket, így adva szabad utat a távozásuknak, amit a saját erejükből könnyedén meg is tesznek. A Sedona-módszer alkalmazásakor fel fogod fedezni, hogy képes vagy szabadon elfojtani vagy kifejezni az érzéseidet, mikor az épp helyénvaló, és látni fogod, hogy egyre gyakrabban választod az egyensúlyt, az elengedés harmadik lehetőségét. Ez olyasmi, aminek a végrehajtási módját már most is ismered.

Annak ellenére is szoktál elengedni, hogy valószínűleg már profi vagy az elfojtásban és/vagy önkifejezésben. A valódi nevetés például a spontán elengedés egyik módja, és a nevetés előnyei jól dokumentáltak az egészség és az stresszcsökkentés területén. Gondolj a legutóbbi alkalomra, amikor a nevetéstől megfájdult a hasad. Lehet, hogy egy vicces tévéműsort néztél, vagy egy barátoddal beszélgettél, és hirtelen valamit nagyon viccesnek találtál.

Csiklandozást éreztél belül, a középpontodból, mélyről feltörő nevetést hallattál, és az egész tested elkezdett fel-le ugrálni. Ahogy nevettél, valószínűleg egyre könnyebbnek és könnyebbnek érezted magad belül, illetve egyre boldogabbnak és ellazultabbnak, szinte már meleged lett és eufóriában voltál. Ez arra vonatkozóan is jó leírás, amit a könyvben szereplő gyakorlatok alkalmazásakor szintén megtapasztalhatsz. Habár elengedés közben legtöbbször nem fogsz hangos nevetésben kitörni, gyakran fogsz mosolyogni, és sokszor fogod érezni a valódi nevetéssel együtt járó belső megkönnyebbülést.

Volt már olyan, hogy elvesztetted a kulcsodat vagy a szemüvegedet, felforgattad az egész házat, hogy megtaláld, és végül a zsebedben volt? Idézd fel a legutóbbi ilyen esetet. Valószínűleg egyre feszültebbnek érezted magad a ház bútorainak felforgatása közben, vagy ha eléggé kétségbe voltál esve, esetleg a szemetesek kiürítésekor. Folyamatosan azon járt az eszed, hová is tehetted a kulcsokat. Majd, mintegy utógondolatként, benyúltál a zsebedbe, és megkönnyebbülten felsóhajtottál – Ááhhh –, ahogy a feszültség és a nyugtalanság szétolvadt a felismerésnél, hogy a kulcs vagy a szemüveg mindvégig nálad volt. Miután jellemezted magad néhány jelzővel, az elméd valószínűleg elcsendesedett, a vállaid ellazultak, és talán azt is érezted, ahogy a megkönnyebbülés hulláma átjárja a testedet. Ez egy másik példa arra, hogy épp most milyen számodra az elengedés.

A módszer használatának tökéletesítése közben látni fogod, hogy még az olyan régóta fennálló problémák esetén is el tudsz jutni a felismerésnek és ellazulásnak erre a pontjára, melyeknek a megoldási kísérletei közben szétesett az életed. Rá fogsz jönni, hogy a válaszok mindvégig benned voltak.

Egy vita közepén is előfordulnak néha spontán elengedések. Képzelj el egy olyan esetet, amikor hevesen vitatkoztál valaki számodra fontossal, amikor a következő dolog történt: nagyon benne voltál, teljes mértékben biztos voltál az igazadban, és hogy abban a helyzetben minden téged igazol, amikor váratlanul elkaptad a másik tekintetét, és anélkül, hogy megpróbáltál volna mélyen a lényébe nézni, olyan szinten kapcsolódtál vele, hogy annyira különleges lett számodra, mint amennyire valójában. Abban a pillanatban valami ellazult benned, és már nem is érezted annyira igazoltnak a helyzeted. Talán még az ő nézőpontjából is ránéztél a konfliktusra. Lehetséges, hogy tartottál egy pillanatnyi szünetet, átgondoltad a helyzetet, és egy könnyed, kölcsönösen előnyös megoldásra jutottál.

Ahogy a mesterévé válsz a könyv elképzeléseinek, azt is megtanulod, hogyan láss többet a saját nézőpontodnál, így felszabadulsz az összes konfliktus alól, és néhánynak még a létezéséről is el fogsz feledkezni.

„A munkámban sokkal energikusabb, proaktívabb és pozitívabb vagyok. Értékesítőként dolgozom, és a visszautasítás már nincs rám olyan hatással, mint ezelőtt. Úgy látom, hogy igazából sokkal kevesebb visszautasításban van részem.”

David Fordham, London

Az elengedés folyamata

Ahogy végigtekintesz az életeden, valószínűleg sok olyan pillanatot fogsz felidézni, amit már elengedtél. Az elengedés általában akaratlanul történik, vagy akkor, amikor már nem tudunk tovább hátrálni, és nincs más választásunk. Miközben a Sedona-módszer gyakorlásával ennek a benned lévő természetes képességnek az újraélesztésére és megerősítésére fókuszálsz, képes leszel az elengedést a tudatos irányításod alá vonni, és életképes alternatívává tenni a mindennapjaidban – még akkor is, ha a korábban írtakhoz hasonlóan alakul a napod.

Az ábra segítségével könnyebben megértheted az elengedés folyamatát, legyen az akár spontán, amit már most is végzel, vagy tudatos elengedés, amit e könyvből sajátítasz el. Abban is támogatni fog, hogy különbséget tudj tenni az elengedés, az elfojtás és az önkifejezés között. Mindegyik kategória olyan folytonosságot mutat, melyen minden pillanatban mindnyájan átmegyünk.

Az elengedések gyakorlása során látni fogod, hogy a bal oldaltól a jobb oldal felé kezdesz elmozdulni. Néha csupán egy kategóriában látsz majd változást, máskor pedig több kategóriában is.

Megteheted azt is – és valószínűleg már volt is rá alkalom –, hogy rákényszeríted magad a jobb oldal felé haladásra. Például hogy dönts egy bizonyos helyzetben, hogy ne gondolkozz rajta többet. De ez nem valódi elengedés. Ha magadra erőltetsz egy döntést, kényelmetlenül érezheted magad, és talán a feszültség is nagyobb lesz. Amikor arra kényszeríted magad, hogy a benned lévő érzések megváltoztatása nélkül módosíts egy viselkedésen, látni fogod, hogy néhány kategória jobbra mozdul, míg más kategóriák balra. Amikor az elengedésed tudatos, az egész folytonosság jobbra mozdul.

De mit értünk tudatos elengedés, felszabadulás alatt? Hogyan ültethetnénk át az elengedést a gyakorlatba?

Elengedés a gyakorlatban

Három különböző módon közelíthetjük meg az elengedés folyamatát, és mind ugyanahhoz az eredményhez vezet: a természetes képességed felszabadításához, hogy azonnal elengedj bármilyen nemkívánatos érzelmet, és megengedd, hogy a tudatalattidban lévő elfojtott energia egy része elpárologjon. Az első módszer a választás, hogy elengeded a nemkívánatos érzést. A második az érzés üdvözlése, megengedni az érzelemnek, hogy egyszerűen csak legyen. A harmadik út, hogy lemerülsz az érzelem lényegébe.

Hadd magyarázzam el úgy, hogy megkérlek, vegyél részt most egy egyszerű gyakorlatban. Fogj egy tollat vagy egy ceruzát, vagy egy kicsi tárgyat, amit gondolkodás nélkül hajlandó lennél elejteni. Most tartsd magad elé, és szorosan fogd meg. Tégy úgy, mintha ez az egyik korlátozó érzésed lenne, a kezed pedig a zsigereid vagy a tudatosságod. Ha elég sokáig tartod így a tárgyat, elkezded kényelmetlennek és mégis ismerősnek érezni.

Most nyisd ki a tenyered, és forgasd a tárgyat a kezedben. Figyeld meg, hogy te vagy az, aki ragaszkodsz hozzá, és az nincs hozzáerősítve a kezedhez. Ugyanez igaz az érzéseid esetében is. Ezek is annyira vannak hozzád ragasztva, mint az a tárgy a kezedhez.

Ragaszkodunk az érzéseinkhez és elfelejtkezünk arról, hogy mi ragaszkodunk hozzájuk. Ahogy a Bevezetésben is állítottam, ez a nyelvünkben is látszik. Amikor haragot vagy szomorúságot érzünk, általában nem azt mondjuk, hogy „Haragot érzek” vagy „Szomorúságot érzek”. Azt mondjuk, hogy „Dühös vagyok” vagy „Szomorú vagyok”. Anélkül, hogy észrevennénk, félreazonosítjuk magunkat, mintha mi lennénk az érzés. Gyakran azt hisszük, hogy egy érzés ragaszkodik hozzánk. Ez nem igaz… mindig mi irányítunk, csak nem tudunk róla.

Most engedd el a tárgyat!

Mi történt? Elengedted, és az leesett a földre. Nehéz volt? Természetesen nem. Ezt értjük „elengedés” alatt.

Bármilyen érzelemmel megteheted ugyanezt: hogy azt választod, hogy elengeded.

Haladjunk tovább ugyanezzel az analógiával: ha nyitott tenyérrel sétálnál, nem lenne nagyon nehéz a kezedben tartott tollhoz vagy tárgyhoz ragaszkodni? Hasonlóképp, amikor megengedsz vagy üdvözölsz egy érzést, akkor megnyitod a tudatosságod, és ez lehetővé teszi az érzésnek, hogy önmagától megszűnjön – mint ahogy a felhők haladnak az égen, vagy a füst kiszökik a kandallóból a nyitott kéményen keresztül. Mintha levennéd a fedőt a kuktafazékról.

Ha fogod ugyanezt a tárgyat – ceruzát, tollat vagy kavicsot –, és eléggé felnagyítod, egyre inkább üres térnek fog tűnni. A molekulák és atomok közötti űrbe fogsz tekinteni. Amikor lemerülsz az érzés lényegébe, hasonló jelenséget figyelsz meg: valójában semmi nincs ott.

Miközben tökéletesíted az elengedés folyamatát, fel fogod fedezni, hogy még a legmélyebb érzéseid is csak a felszínen léteznek. A lényegedben üres vagy, csendes, békés, nem pedig fájdalommal teli és sötét, ahogy a legtöbben feltételeznénk. Valójában még a legszélsőségesebb érzéseinknek is csak akkora szilárdságuk van, mint egy szappanbuboréknak. És tudod, mi történik, amikor az ujjaddal megböksz egy szappanbuborékot – kipukkan. Pontosan ez történik akkor is, amikor belemerülsz egy érzés lényegébe.

Kérlek, tartsd a fejedben ezt a három analógiát az elengedés folyamatának közös áttekintése során. Az elengedés segíteni fog neked abban, hogy felszabadulj az összes nemkívánatos viselkedésminta, gondolat és érzés alól. Mindössze arra van szükség, hogy annyira nyitott legyél a folyamatra, amennyire csak tudsz. Az elengedés felszabadít, hogy világosabban tudj gondolkodni, de nem egy gondolati folyamat. Annak ellenére, hogy segít nagyobb kreativitáshoz hozzáférni, nem kell különösebben kreatívnak lenned, hogy hatékonyan tudd alkalmazni.

Nem úgy hozhatod ki a legtöbbet az elengedés folyamatából, hogy azon gondolkodsz, vajon miért és hogyan működik, hanem úgy, hogy minél jobban megengeded magadnak, hogy lásd, halld és érezd működni. Amennyire csak tudod, engedd, hogy a szíved vezessen, és ne a fejed. Ha elakadást érzékelsz magadban azzal kapcsolatban, hogy próbálod megérteni, használhatod ugyanazt az eszközt, hogy elengedd a „meg akarom érteni” gondolatát. Garantálom, hogy a folyamattal való munkád során az alkalmazása közvetlen megtapasztalásával teljesebb megértést fogsz kapni.

Kezdjünk hozzá!

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 BUDAPEST • MÚZEUM KRT. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
00-36-1-266-3778

00-36-30-919-5314

ÉDESVÍZ KÖZÖSSÉG
ÉRDEKESSÉGEK • KÖNYVRÉSZLETEK • JÁTÉKOK

A mindennapokra!

ÉDESVÍZ KIADÓ

ÉDESVÍZ NAGYKERESKEDÉS
VISZONTELADÓINKNAK

nagyker@edesviz.hu
00-36-30-781-5474

ÉDESVÍZ + magazin
Cikkek az
EGÉSZSÉG • ÖNFEJLESZTÉS • EZOTÉRIA
témaköreiben

Érdekes információk szerzőkről és könyvekről

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen