Hazai Virág

F-MOLL

fmol beliv.indd 1

2023. 02. 10. 6:33

Copyright © Hazai Virág, 2023

Minden jog fenntartva!

Kiadta az Underground Kiadó Kft., 9178 Hédervár, Kont István utca 2.

undergroundkiado.hu

Borító: Szabó Anna

Szöveg © Hazai Virág, 2023

Korrektúra: Bence-Kiss Krisztina

fmol beliv.indd 2

2023. 02. 10. 6:33

Hazai Virág

F-MOLL

fmol beliv.indd 3

2023. 02. 10. 6:33

4

fmol beliv.indd 4

2023. 02. 10. 6:33

„I replied what had been in my mind for some time. – A four-leafed clover is just a deformed version of a normal three-leafed one, right?

Why should something deformed be lucky?

Emi thought about this a little, and then said, – Because it’s unique. “

Aya Kito

5

fmol beliv.indd 5

2023. 02. 10. 6:33

Aya Kito-nak, aki már nem él, de sokban hasonlított hozzám, és ő is arra vágyott, hogy hasznos lehessen. (Sikerült neki.) Annának, aki él, és remélem, még nagyon sokáig fog is.

Mamának, aki azt akarta, hogy könyvet írjak. (Tessék, itt egy könyv!) Gitunak, aki megkérdezi, hogy vagyok.

A Tanár Úrnak, aki soha nem mondott le rólam. (És rám bízta, hogy folytassam, amit elkezdett – ez hiba volt, de nagyon megtisztelő.) 6

fmol beliv.indd 6

2023. 02. 10. 6:33

*

A Mama sokszor mondta nekem, hogy könyvet kellene írnom.

Akkoriban nagyon szerettem meséket és különféle történeteket kitalálni, azonban soha nem tudtam rendesen megírni és befejezni őket.

Egyszerűen nem ez volt az, amit csinálni akartam. Szerintem sok mindent lehetetlen kifejezni szavakkal, a zenében viszont nincsenek ilyen határok.

(Azért nem árt, ha megvannak hozzá az alapvető fizikai adottságaink, például használható kezek.)

Ez nem egy igazi könyv, nem egy regény izgalmas történetek-kel, de ha akár csak egyvalaki erőt merít majd belőle, ha csak egy-valakinek segíthetek vele, akkor már hasznos leszek – akárcsak az abroncskészítők.

Azon az estén otthon ültünk, és azon gondolkoztunk, milyen egyetemre kellene jelentkeznem. Egyetlen napom maradt kitalálni, mivel az utolsó pillanatban tájékoztattak minket az emelt szintű érettsé-gi nem éppen alacsonynak nevezhető díjáról. A telefonom keresőjé-be beütöttem, hogy „egyetemek”, és „OKJ-s képzések”. Betűrendben adta ki őket, az első az abroncskészítő tanfolyam volt. Még évek múl-va is ezen nevettünk.

Pedig én csak valami hasznosat szerettem volna csinálni. Segíteni, vagy valamilyen módon örömet szerezni az embereknek. És nem sokkal azelőttig azt hittem, zongoraművész leszek.

*

7

fmol beliv.indd 7

2023. 02. 10. 6:33

*

Egy zongorista rossz kezekkel nem a legjobb párosítás, igaz?

Bárki megkérdezhetné, miért küzdök valamiért, ami majdnem teljesen lehetetlen.

Miért nem hagyom egyszerűen abba?

Miért vágyom arra, hogy színpadon lehessek, ha a kiszámíthatatlan kezeim bármikor tönkretehetik az előadást?

Miért gyakorolok éveken át, sok szenvedés árán egy tíz perces zeneművet?

Amikor belekezdtem ebbe a történetbe, reméltem, hogy néhányan erőt meríthetnek majd belőle, és talán segíthetek megérteni: tényleg sosem tudhatjuk, mások min mennek keresztül.

A legtöbb problémánk kívülről láthatatlan. (Kivéve az orvosi beavatkozások nyomait, amelyeket mindenki szeret feltűnően megbámulni.)

*

8

fmol beliv.indd 8

2023. 02. 10. 6:33

*

Mindig arról álmodtam, hogy adhassak valami különlegeset a világnak.

Emberek százait boldoggá, izgatottá vagy éppen szomorúvá tenni, megnyugtatni, emlékeket ébreszteni, egy semmihez sem fogható hangulatot teremteni, és akár életeket megváltoztatni.

A zene képessé tesz ezekre.

Régóta erre a pályára készültem, és tudtam, hogy ezt szeretném csinálni egész életemben.

Visszanézve sokszor hiányzom magamnak.

A régi önmagam, akit felvettek a konzervatóriumba és nagyszerűen szerepelt a vizsgákon.

Akinek egyszer azt mondták: „Ez olyan jó volt, hogy le lehetett volna adni a rádióban.”

Akkoriban a tanárom megkérdezte, melyik az a zongoramű, amelyet mindenképpen meg szeretnék tanulni a jövőben.

Azt mondtam: az f-moll ballada. (F. Chopin Op.52 No.4) A zeneszerzők legtöbbször szomorú és reménytelen hangvételű

műveket komponáltak f-mollban.

Engem akkor, még szinte gyerekként is ez fogott meg a legjobban.

Pedig nem tudhattam, hogy évekkel később,- amikor valóban megpróbálom megtanulni, mennyire más lesz minden.

*

9

fmol beliv.indd 9

2023. 02. 10. 6:33

*

Miért nem értik meg, hogy nincs szükség tanácsokra és különbö-ző csodaszerekre, amiktől minden bajom el fog múlni? Néha csak arra vágyom, hogy megértsék és elfogadják a megváltoztathatatlan dolgokat.

Jártam terápiára, és azt a tanácsot kaptam, hogy mindig mondjam el másoknak, mit szeretnék tőlük hallani. Mondjam el, hogy milyen reakciót reméltem volna. De soha nem tudtam megtenni. Valahogy nem éreztem úgy, hogy jogom lenne meghatározni, mit mondjanak nekem, és mit gondoljanak rólam. Ugyanakkor tényleg nem akartam ezeket hallani. Ha én el tudtam fogadni, akkor ők miért nem tud-ják? Csak együttérzést szerettem volna. Ha azt mondják, próbáljak ki újabb és újabb dolgokat, azt az érzést keltik bennem, mintha nem tettem volna meg mindent. Pedig mindent megtettem. Többször átél-tem a hiábavaló reménykedést, hátha elmúlik, hátha jobb lesz, hátha enyém lesz a legújabb sikertörténet … A lehető legkülönfélébb vizs-gálatokra, kezelésekre és gyógytornákra jártam. Olyanra is, amikre nem kellett volna.

Sokszor azt mondják: „Bármit elérhetsz, csak akarnod kell!”, „Az aka-dályok csak arra valók, hogy átugorjuk őket!”, „Az álmok valóra vál-nak, ha eleget teszel értük!”

Ezek mind nagyon szép és inspiráló mondások.

De mi van akkor, ha az én küzdelmem reménytelen? Ha olyan kor-látaim vannak, amiket lehetetlen áttörni? Ha a saját testem ellen kell harcolnom ahhoz, hogy követni tudjam az álmaimat?

A legtöbb történet arról szól, hogy soha ne adjuk fel. Az enyém arról, hogyan fogadjuk el, hogy muszáj volt feladnunk.

Ennek ellenére soha ne add fel! (Én sem fogom.)

*

10

fmol beliv.indd 10

2023. 02. 10. 6:33

*

Ha valami baj van az egészségünkkel, az gyakran elválaszt másoktól.

Az életünk hirtelen megváltozik: az időnk nagy részét orvosi vizs-gálatokon töltjük, a többi részét pedig azzal, hogy az eredmények-re várunk. A gondolataink állandóan ekörül forognak: „Mi lehet a baj velem?” Egyszerre fizikailag és lelkileg is fájdalmat érzünk, és sze-retnénk beszélni róla valakinek, de mégis inkább magunkban tart-juk, mert túl nehéz lenne kimondani.

Megpróbáltam viccet csinálni belőle.

Ha anyukámmal orvosi vizsgálatra mentünk, mindig nevettünk valamin.

Nagyon sok ilyen alkalom adódott, voltak köztük unalmasak, kellemetlenek, ijesztőek és fájdalmasak…de egy dolog sosem változott: alig bírtuk visszatartani a nevetést. (És ez időnként kellemetlen hely-zetbe hozott minket.)

Közben rá kellett jönnöm, hogy az orvosok elsősorban az olyan bete-geket szeretik, akiknek nincs semmi bajuk. Ha megkérdezik hogy érzi magát, csak ezt akarják hallani: „Köszönöm jól vagyok”.

Én soha nem megnyugtatásra vártam, hanem válaszokra. Nem féltem attól, hogy megtudjam, mi a baj velem. Volt, amitől viszont nagyon féltem: a lekezelő megjegyzések, a megvető pillantások, és a válasz nélkül hagyott kérdések.

*

11

fmol beliv.indd 11

2023. 02. 10. 6:33

*

Ami az egyik embernek egyszerű, lehet, hogy éppen az a legnehezebb valaki másnak.

Sokszor hallottam, miért nem tudok valamit megcsinálni ugyanúgy, mint bárki más?

Nem voltam elég gyors, elég ügyes és elég hatékony, vagy éppen teljesen képtelen voltam valamire, ami nekik egyszerűen ment.

Azt hiszik lusta vagyok, miközben minden erőmmel azon igyekszem, hogy megfeleljek nekik.

Csak egy átlagos lányt látnak, amint átlagos dolgokat tesz, de nem látják, hogy mennyi energiába kerül ez nekem.

Nem látják az állandó fájdalmat.

Ami a számomra sikerélmény, az ő számukra csak egy kis könnyű

mindennapi feladat.

*

12

fmol beliv.indd 12

2023. 02. 10. 6:33

*

Azt mondták, tehetséges vagyok. És vajon hol tarthatnék most, ha az egészségem rendben lett volna?

Ez, azt hiszem egy dicséret szeretett volna lenni, mégis fáj rágondolni.

*

13

fmol beliv.indd 13

2023. 02. 10. 6:33

*

Ma már a gyakorlás állandó fájdalommal és bizonytalansággal jár számomra.

Egyszerre a szó szoros értelmében vett fizikai fájdalommal, de ugyanakkor szorongással, szomorúsággal, reménytelenséggel is, és emlé-kekkel arról, amikor még sokkal jobban ment.

Nehéz elfogadni, hogy az irányítás (szó szerint) kicsúszott a kezemből.

Az állandó fájdalom miatt a koncentráció nagyon nehézzé válik, és a hirtelen jelentkező szúrások és egyéb váratlan erősebb fájdalmak könnyen kizökkenthetnek. Az agyamnak egyszerre kell küzdenie a memorizálás helyességéért, az összes szólam és előadási jel fejben tartásáért (és megvalósításáért), meg kell próbálnia figyelmen kívül hagyni a fájdalmat, és eközben irányítania a kezeimet – ami nem éppen könnyű feladat.

Így kimenni a színpadra életveszélyes.

(Viszont izgalmas: ha ismert művészek koncertjein veszünk részt, biztosra vehetjük, hogy nem fognak hibázni. Ezzel szemben, ha én játszom, bármelyik pillanatban történhet valami igazán érdekes.)

*

14

fmol beliv.indd 14

2023. 02. 10. 6:33

*

Az orvosi szakkifejezések igazán kellemetlenek tudnak lenni.

Az elején nem értesz belőlük semmit.

És senki nincs, aki el tudná magyarázni.

(Aki lenne, annak pedig nincsen rá ideje.) Csak bámulod a papírjai-dat, és még azt sem tudod megállapítani, hogy melyik szó jelentheti a diagnózist. Talán megpróbálsz utánajárni az interneten, de ez csak még jobban összezavar.

Később pedig már túl sokat megértesz belőlük. Látsz valahol egy ilyen kifejezést, és tudod a jelentését.

A barátaid azt hiszik, hogy titokban orvosnak vagy ápolónak tanulsz.

Ezzel szemben, akik valóban tanultak ilyesmit, úgy használják ezeket a szavakat, mintha csak egy bevásárlólista lenne. A betegségek, sérülések, beavatkozások neveit úgy emlegetik, mint a legtermésze-tesebb dolgokat a világon. Pedig valaki számára ezek félelmet, fájdalmat, veszteséget, magányt és állandó küzdelmet jelentenek. Sokkal többet egy latin szónál.

*

15

fmol beliv.indd 15

2023. 02. 10. 6:33

*

Sokszor láthatsz mosolyogni, miközben belül, a fejemben sikítok, sírok, vagy éppen dühösen kiabálok.

Bárki, aki rám néz, azt gondolhatja, hogy jól vagyok. Mármint érti-tek, egy magas és vékony lányt látnak széles mosollyal, csinos ruhák-ban, sokat nevetve és viccelődve, iskolában, munkában vagy a barátai körében. Sokszor még a legközelebb állók is azt hiszik, minden rendben van.

És képtelen vagyok megmondani nekik, hogy nincs így! Nem akarom elrontani a kedvüket, és magammal rántani őket a saját szomorúsá-gomba. Gyakran a saját problémáimból is viccet csinálok.

Alig akad valaki, aki tudná, milyen lehet egész nap fájdalommal élni, és milyen, ha sokszor nehézségeink vannak a legalapvetőbb hétköz-napi tevékenységekkel is.

Ezért sokan nem értik, miért nem megyek el a késő éjjelig tartó bulikra, a kirándulásokra, a biciklitúrákra, miért nem táncolok, miért mondok le programokat azzal az indokkal, hogy nagyon fáradt vagyok.

Mert egyszerűen ez az igazság. És ez a helyzet nagyon sötét és magá-nyos tud lenni.

*

16

fmol beliv.indd 16

2023. 02. 10. 6:33

*

Túl sok évet maradni egy iskolában egyet jelent a lenéző pillantások-kal, bántó megjegyzésekkel, állandó pletykákkal a hátam mögött, és félelemmel attól, hogy le vagyok maradva az életemmel.

Egyszer az egyik portásnő azt mondta: „Innen akarsz nyugdíjba menni?”

Nem biztos, hogy rosszat akart, szerintem nem is tudta, hogy milyen szomorúvá tett ezzel a kérdéssel.

Mások az én koromban fejezik be az egyetemet, míg én csak most fogom elkezdeni. Pózolnak a fényképeken, diplomát tartva a kezük-ben, én pedig egyrészről örülök, és gratulálok nekik, másrészről viszont vesztesnek érzem magam.

Volt egy egyetem, amiről egész életemben álmodtam, és most már el-érhetetlen a számomra. Nagyon nehéz látni a régi osztálytársaimat, barátaimat, amint oda járnak, mialatt én még mindig a régi iskolánk-ban vagyok. Mert képtelen vagyok megcsinálni a felvételit. És már soha nem is leszek rá képes.

Egy nagyon kiszámíthatatlan dologra tettem fel az életemet.

*

17

fmol beliv.indd 17

2023. 02. 10. 6:33

*

Mondtam már, hogy sokszor hiányolom a régi önmagamat?

Azt, aki sokkal többre volt képes.

Sportos volt, futni járt, táncolni és lovagolni.

Könnyedén ki tudott nyitni egy üdítősüveget.

Gyorsan jegyzetelt az órákon, és ráadásul még szépen is.

Nem ejtett le mindent, ami csak a kezébe került.

Hosszabb és nagyobb levegőket tudott venni, és nem okozott volna gondot neki egy hosszú lépcső.

Nem kellett segítséget kérnie, ha haza akart cipelni egy mosóport.

El tudott aludni hajnali három előtt, anélkül, hogy órákon át forgoló-dott volna.

*

18

fmol beliv.indd 18

2023. 02. 10. 6:33

*

Majdnem voltak pánikrohamaim mások véleménye miatt.

Csak majdnem, mert nem jött értem a mentő, nem vesztettem el az eszméletem, és nincs pánikbetegségem sem.

De azt hiszem, sokszor közel álltam hozzá.

Azt mondták, nem vagyok elég jó.

Nem lehetek igazi művész, mert nincsen diplomám, nincsenek díja-im, nem indultam versenyeken (így hát nem is nyertem meg őket).

Nem jó a technikám. (És ez igaz is, gondolom, mivel az soha nem lesz jó.)

Túl lassan játszom.

Még csak nem is járok egyetemre.

Sokszor tényleg abba akartam hagyni. Azt gondoltam, könnyebb lenne elszakítani magam a zenétől, valami teljesen mással foglalkozni.

(Itt meg kell jegyezni, hogy bármennyire is gondolkoztam, nem jutott eszembe semmilyen munka, amire igazán alkalmas lennék. Szinte mindenhez fizikai erő, jó állóképesség vagy kézügyesség szükséges.) De én képtelen vagyok mást csinálni. Mindig úgy éreztem, hogy ez az életem, és arra születtem, hogy zenéljek.

*

19

fmol beliv.indd 19

2023. 02. 10. 6:33

*

Szerintem az embereknek gyakran téves elképzeléseik vannak a műtétekről.

Az az általános nézet, hogy akinek műtétje volt, jobban kell lennie utána.

Mintha ez egy elvárás lenne.

Ha valakinek műtétje lesz, mindenki aggódik. A családja, a barátai, a kollégái, még a távolabbi ismerősei is. Figyelmesek, beszélnek róla, érdeklődnek, féltenek.

Amikor viszont a műtét készen van, a beteg életben maradt és feléb-redt, azt hiszik, minden rendben van.

El kell mondanom, hogy ez nem igaz.

A felébredés az egyik legrosszabb rész. Egészen addig csak aludnod kell, mialatt mások dolgoznak – a te életedért küzdenek.

Aztán hirtelen azt sem tudod, hol vagy. Borzalmas fájdalmat érzel, ami sokkal erősebb lesz, valahányszor megmozdulsz. Nem kelhetsz fel (de nem is tudnál). Hányingered van, és különféle csövek lógnak ki a testedből. Csak az ágyban fekve „mehetsz” WC-re – és ez sokkal nehezebb, mint gondolnád.

Teljesen meztelen vagy, és ha ez nem lenne elég, szinte az egész tested be van kenve valami sárga színű és ragadós fertőtlenítővel.

Csomóan körbeállnak és érthetetlenül beszélnek. Állandóan elalszol, és amikor felébredsz, azt sem tudod, hogy nappal van-e vagy éjszaka.

Arról nem is beszélve, hogy a műtét nagyon sok esetben nem is egy végleges megoldás. Vannak esetek, amikor „csak” megakadályozza, hogy a beteg meghaljon. Vagy megold egy problémát, de ugyanakkor tönkretesz valami mást, és tartós sérüléseket okoz. Például állandó fájdalmat és gyengeséget az életed további részére.

*

20

fmol beliv.indd 20

2023. 02. 10. 6:33

*

Vajon miért kicsinyítem le a problémáimat mások előtt? Miért nem tudom egyszerűen kimondani az összes félelmemet, fájdalmamat, kétségbeesésemet, miért nem tudom kimutatni, ha kedvetlen vagyok és fáradt mindenhez, önmagában az élethez?

Nem akarom, hogy aggódni kelljen miattam, és nem akarom, hogy mások rosszul érezzék magukat miattam... De nem baj-e, ha emiatt én maradok teljesen egyedül?

Talán csak hozzászoktam. Sok mindenhez hozzá lehet szokni. Hosszú évek teltek el azzal, hogy senki sem hitt nekem. Sem azok, akik hoz-záértők voltak, sem azok, akik nem.

Lassanként már én sem hittem magamnak. Elkezdtem kétségbe von-ni, amit éreztem. Biztos ennyire rossz? Nem csak képzelődöm?

Ha nem lettem volna elég erős, lehet, hogy egy idő után belebolon-dultam volna. Aztán egyszer csak biztossá vált. Nem képzelődtem. A kezemben tartottam egy köteg papírt, amelyek biztosítottak róla.

Miért nem bíztam jobban magamban? Miért nem vagyok képes azóta sem beszélni róla?

*

21

fmol beliv.indd 21

2023. 02. 10. 6:33

*

Újabban még több dolgot leejtek.

Rá lehet fogni, hogy rendben van ez így, amíg valami masszív vagy kevésbé drága tárgyról van szó. Azonban felettébb zavaróvá válik, amint valami értékesre kerül a sor.

Az első a szemüveg volt. Nem lehet mondani, hogy jó szemem van (mínusz 8-9 dioptriás), és ebből az is következik, hogy egy új szemüveg nem olcsó dolog. Jó, rendben, már egyébként is itt volt az ideje egy újnak, mivel a régivel már kissé homályosan láttam.

Ezután az árazót ejtettem le a munkában. Egy kicsi boltban szoktam dolgozni részmunkaidőben. Mindig megpróbálom a lehető legjobb teljesítményt nyújtani, azonban nem számítottam arra, hogy valamit felemelek az asztalról, és szinte azonnal kiesik a kezemből. Az árazó teljesen összetört, a főnöknek újat kellett vennie.

Majd a telefonom következett. Ezzel viszonylag szerencsém volt, mert üvegfólia van rajta. Az viszont végigrepedt.

Kíváncsian várom, vajon mi lesz a következő.

Tudok róla, hogy az ideg károsodott a kezemben, és nem gyógyít-ható... de félek, mi van, ha még mindig rosszabbodik? És egyáltalán hogyan lehetséges ez?

*

22

fmol beliv.indd 22

2023. 02. 10. 6:33

*

Valaha le fogok szokni arról, hogy folyton viccet csinálok magamból?

Mindig mosolygósnak és vidámnak tudok tűnni, viccesen fogom fel a nehézségeimet, de közben belül ez egyáltalán nincs így. Néha arra vágyom, hogy valaki észrevegye, nem vagyok olyan boldog, mint ami-lyennek látszom.

Talán a sok visszautasítás miatt van, amivel szembe kellett néznem a múltban. Nem vagyok képes rendesen beszélni róla. Vagy csak humorral próbálom eltakarni a fájdalmamat?

Az igazság az, hogy félek a reakcióktól.

Egy részük ilyen és ehhez hasonló: „Ennyire nem lehet rossz!”, „Ne panaszkodj annyit!”, „Hiszen te még fiatal vagy!” (Sokszor mondják, hogy a kor csak egy szám. Annyi éves vagy, amennyinek érzed magad

– szóval akkor úgy fest, én egyáltalán nem is vagyok olyan fiatal.).

Azonban attól is tartok, hogy esetleg megijesztek valakit. Ha megesik az a ritka alkalom, amikor valaki komolyan vesz, könnyen aggódni kezdhet, vagy idegessé, rosszkedvűvé válik, esetleg egyszerűen nem tud mit kezdeni a helyzettel. Én pedig a legkevésbé sem szeretném, hogy másoknak kelljen szenvedniük az én bajom miatt.

Ebből arra a következtetésre jutottam, hogy továbbra is mindennek a vicces oldalát fogom nézni (akár van ilyen, akár nincs).

*

23

fmol beliv.indd 23

2023. 02. 10. 6:33