Jakupcsek Gabriella

Alul semmi?

Esélyek és veszélyek
Covid idején

részlet

Budapest, 2022

© Jakupcsek Gabriella, 2021
© Mörk Leonóra, 2021
© Jaffa Kiadó, 2021

Minden jog fenntartva!

Borítófotó © Falus Kriszta, 2021

Borítóterv Hegyi Péter
Szerkesztette Mörk Leonóra
Felelős szerkesztő Schultz Judit
Felelős kiadó: Rados Richárd

Jaffa Kiadó • www.jaffa.hu
ISBN 978 963 475 690 3

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Tartalom

1. Ijesztő hírek

2. „Tiltólistára” kerültem

3. Alul semmi

4. A közösségnek is van érzelmi élete

5. Kizökkentünk a mókuskerékből

6. Húsz éve nem figyelek a szükségleteimre

7. Igent tudsz-e mondani az álmaidra?

8. Mindig máshol voltam

9. Milyen elismerésre vágysz?

10. Egy gombóc fagylalt ára

11. A karantén alatt időtlenné váltak a dolgok

12. Jólesik újra közösségben lenni

13. Halló, hát nem vagyok egyedül!

14. Az elmaradt gesztusokat nem lehet bepótolni

„Egyszer egy hindu hercegnő az édesapjától kapott gyűrűvel felkeresett egy bölcset. Azt kérte tőle, véssen a gyűrűbe olyan bölcsességet, amely szomorú napokon megvigasztalja, nehéz helyzetekben bátorítja, a boldog időszakokban pedig óvatosságra inti. A bölcs pár nap múlva visszaadta a gyűrűt. Egyetlen szót vésett bele:
ELMÚLIK.”

1. Ijesztő hírek

A járvány legelején, 2020 tavaszán egy darabig nem is fogtam fel, mennyire komoly a helyzet. Márciusban már mindenki riadtan ült otthon, nekem meg épp akkor dübörgött a legjobban az összes munkám. Meg voltam sértődve, mi az, hogy leállítanak mindent, amikor nekem havi hat vidéki utam volt, mentek a felvételek, napi 25 ember jött be interjúra! Plusz pont abban az időszakban futott a TV2-n a Nicsak, ki vagyok! című show-műsor, amelyben mindenféle felismerhetetlen álruhában kellett énekelni, és egy celebekből álló csapatnak ki kellett találnia, vajon ki rejtőzik az álruha alatt, ki a kakas, meg ki a béka. Annyira titkos volt a dolog, hogy alá kellett írnom mindenféle papírokat, hogy otthon sem mondhatom el. Nagyon szépen haladtam előre, szinte végigmentem egy teljes szérián, mert olyan „ügyesen” énekeltem, hogy senki nem jött rá, valójában én vagyok a béka.

Az egész úgy történt, hogy minden egyes próba előtt eljött értem egy autó, amelyik nem állhatott meg a házunk előtt, hanem nekem kellett elosonnom egy parkolóba. Tisztára, mint egy kémfilmben, az előre egyeztetett helyen letettem a saját autómat, átültem egy másik, lesötétített autóba, amelyikről csak akkor tudtam meg, hová visz pontosan, amikor már csak egyutcányi távolságra voltunk. Akkor hívott fel a szerkesztő, és miután kiszálltam, dirigált, hogy most balra, most jobbra, most be ebbe a házba. Ott bújt meg a titkos varroda, ahol rám próbálták a beavatott emberek által elkészített jelmezt. Onnan ugyanilyen konspirációs módszerrel elnavigálva jutottam el a korrepetitorhoz, egy tök üres bérelt házba, és ott gyakoroltuk a számaimat: Majkát énekeltem, a Gangnam Style-t és a Szex vajon mi című dalt, amit nem ismertem azelőtt.

Így bonyolódott le ez a nagy, titkos kaland, miközben dőltek ránk az ijesztő hírek, már mindenki bezárkózott és otthon lapult, nem ugrott le vásárolni, nem állt meg beszélgetni az ismerőseivel. Az utolsó felvétel március 17-én zajlott, óriási riadalomban, de akkorában, hogy az emberek nem néztek egymás szemébe, mindenki csak arra koncentrált, hogy ezt még ússzuk meg, ezt még ússzuk meg! Akkor már élt a kijárási tilalom, mi meg folyamatosan szálltunk be az autóba, mentünk ide, mentünk oda. Közben sem az énekpróbán, sem a ruhapróbán, sehol nem hordtunk maszkot. Amúgy is azonnal eltűntek a maszkok a boltokból, egy sebészmaszkot 1200 forintért lehetett venni, miközben hivatalosan azt kommunikálták, hogy á, úgysem véd meg semmitől. Óriási szerencsémre a német stylist barátnőm abban a pillanatban ráállt a maszkok tervezésére és varrására, és már küldte is nekem a gyönyörűségesebbnél gyönyörűségesebb, virágos, „Csókolj meg később”, meg hasonló feliratos termékeit. De mindegy volt, mert nem használhattuk, elvégre maszkban nem lehet énekelni.

A pestisdoktor

A védőmaszkok elődjét a francia Charles Delorme, XIII. Lajos orvosa találta fel 1619-ben. Ekkoriban újra óriási pestisjárvány tombolt szerte Európában, és a doktor, hogy biztonságban végezhesse a munkáját, a katonák páncéljának mintáját követő védőruhát képzelt el magának. Ennek részét képezte az egész testét befedő, hosszú, tunikaszerű kabát, amelynek bőr vagy viaszosvászon anyagát fűszerek és illatos gyógynövények (kakukkfű, citromfű, kámfor, szegfűszeg, mirha) kivonatával itatták át. A kabáthoz marokkói kecskebőrből készült nadrág csatlakozott, szorosan kapcsolódva az alatta viselt csizmához.

A pestisdoktor a szemére kristályüveg szemüveget illesztett, a kezében hosszú pálcát tartott, amellyel felemelhette a betegek ruháját. Az öltözéket kesztyű és kalap egészítette ki, és természetesen a madárcsőrre emlékeztető, hosszú orrú maszk, amelyről ez a jellegzetes figura a csőrdoktor gúnynevet kapta. A csőr végét illatos gyógyfüvekkel töltötték fel, a két nyílásán át beszívott levegő ezeken a védő hatásúnak tartott növényeken átáramolva jutott be a viselő tüdejébe. Fehér álarcával, fekete ruhájával a félelmetes megjelenésű pestisdoktor tekintélyt és tiszteletet parancsolt a járvány zűrzavaros időszakában.

Egy hete tartottak a próbák, amikor hirtelen elterjedt a hír, hogy hamarosan lezárják Budapestet, és nem lehetett tudni, a hétvégi felvétel megtörténik-e egyáltalán. Ez rengeteg embert érintett volna, mert egy több száz fős stúdióban ment az adás, csak a stáb több mint ötven tagból állt, és akkor még nem számoltuk a fellépőket és a nézőket. Eljött a március 15-i hétvége, szokás szerint elindultam otthonról a titkos küldetésre. Várt a lesötétített autó, hogy elvigyen a show-műsorra, úgy, hogy az autóban kellett átöltöznöm. Minden versenyző egy sporttáskában megkapta ugyanazt a ruhát: egyencipőt, egyennadrágot, egyentrikót, kapucnis pelerint és egy bukósisakot, hogy amikor kiszállunk a TV2 portáján, onnan se menjen ki a füles. Sem a testőrök, sem a portás, sem szerkesztő, ügyelő vagy zenész nem tudta, kit rejtenek a jelmezek, még mi, résztvevők sem tudtuk, kik a többiek.

Megérkezve a csatorna épületébe bevittek egy konténeröltözőbe, ahol közölték, hogy innen estig nem mehetek ki, majd jönnek értem, és akkor először a jelmezt segítik rám, majd arra újra rá kell venni a csuklyás pelerint. Nagyon jól kitalálták, csak bennem rögtön felmerült a kérdés, hogy vajon hol és mit fogok enni. Mondták, hogy hozzák majd dobozban. Három ember léphetett be az öltözőbe: az öltöztető, az asszisztens és a mikroportos, ők maszkban voltak, és gumikesztyűben. Azt pletykálták, hogy már a folyosón is figyelnek és tippelgetnek, ki lehet a jelmez alatt, hiszen az a csapat nyer, amelyik hamarabb kitalálja. Éppen ezért amikor pisilnem kellett, elváltoztatott járással, döngő léptekkel masíroztam ki a férfivécébe. Én ugyanis nagyon komoly játékos vagyok, ha valamit csinálok, azt szeretem végigcsinálni. Nem is sikerült senkinek három dal után sem kitalálni, hogy engem rejt a békajelmez.

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Charm – SIL Open Font License
EB Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0