Bokor Pál

MEGVÁLTOTTAM A VILÁGOT! VAGY MÉGSEM?

A SZERZŐ EDDIG MEGJELENT KÖNYVEI

Vlagyivosztok, Kamcsatka, Szahalin (riportkönyv, Kossuth, 1978)

Egy kínai nyár (riportkönyv, Kossuth, 1980)

Washington – tudósító voltam (Kossuth, 1985)

A Panda (regény, Magvető, 1987)

Ezüst Malibu (riportkönyv, Gondolat, 1988)

Shoot in Hungary. A magyar filmipar kézikönyve (Atlantic Press, 1996)

A siker neve Oscar (Atlantic Press, 2007)

Barack Obama szupersztár (életrajz,
Atlantic Press, 2008)

A siker helye Hollywood (Atlantic Press, 2008)

A siker titka a sztár (Atlantic Press, 2009)

Steph (életrajz, Atlantic Press, 2009)

Obama, az út Honolulutól a Fehér Házig… (életrajz, Atlantic Press, 2010)

Vilmos és Kate (életrajz, Atlantic Press, 2011)

Hollywood magyar szemmel
(Atlantic Press, 2014)

A film mint mozgás (esztétika,
Atlantic Press, 2015)

Az olaj regénye (Atlantic Press, 2016)

New York, nagyvárosi séták (útikalauz,
Atlantic Press, 2017)

Szerelmek tavasza (regény, Atlantic Press, 2020)

MEGVÁLTOTTAM A VILÁGOT! VAGY MÉGSEM?

© Bokor Pál, 2024

Szerkesztette

Havas Katalin

E-könyv

Kiss András

Címlap

Dézsi Ibolya

Felelős kiadó

az Atlantic Press Kiadó igazgatója

Atlantic Press Kiadó

1114 Budapest, Bartók Béla út 55.

www.atlanticpress.hu

e-mail: atlantic.new@atlanticpress.hu

Minden jog fenntartva

© Atlantic Press Kiadó, 2024

ISBN 978-963-557-083-6

TARTALOM

II. FILMEK, KÖNYVEK, ÚJ KALANDOK

42. Az én Golden Globe díjam

II.

FILMEK, KÖNYVEK, ÚJ KALANDOK

42.

AZ ÉN GOLDEN GLOBE DÍJAM

Azon a kora tavaszon az Atlantic Sajtószolgálat tudósítójaként egy Golden Globe gálán találta magát. Megint egyszer egy olyan helyen, ahová magyarföldi halandó nem túl gyakran jut el, majdnem soha…

Új kalandot ígértem, amely valójában egyetlen feledhetetlen pillanatba sűrűsödött. Léteznek ilyen pillanatok. Talán nem túlzás, hogy Salma Hayek kebleinek rugalmasságát érzékelni egyszerre szívmelengető és vadító, szóval feledhetetlen pillanatnak minősíthető. Az volt az én Golden Globe-díjam…

Második, filmes karrierem kevés felhőtlenül ragyogó epizódjának egyikét persze nemcsak ezért a pillanatért érdemes felidézni. Hosszú életvárosi utam azon mellékutcájáról van szó, melyet filmes karriernek is lehet nevezni, de amire valószínűleg jobban illik egy nem kifejezetten irodalmi kifejezés: mesés pofára esés. De erről majd később. Van azonban egy másik ideillő szólás is, miszerint nincsen öröm üröm nélkül. Na mármost, ez a történetem legyen a bizonyíték arra, hogy ennek a mondásnak a fordítottja is igaz: üröm sincsen öröm nélkül.

A világ legszexisebb hölgyeinek listáján Salma Hayek kisasszony még egy 2023-as szavazás alkalmával, azaz 57 évesen is a kilencedik helyet foglalta el. Korábban, az E-Poll Market Research nevű közvélemény kutató cég 2007. júliusi felmérésén 3000 közéleti szereplő közül „a legszexisebb celeb” címet nyerte el. Amikor pedig én 2001-ben, a Golden Globe gálán a Los Angeles-i Beverly Hilton szálló halljában megszólítottam, őszépsége mindössze 34 esztendős volt. A Desperado, valamint a Wild Wild West után már „elsőosztályú világsztárnak” számított, bár legemlékezetesebb főszerepét, a Fridát csak két évvel később játszotta el.

Azon az éjszakán a Hiltonban színészek, producerek, rendezők és riporterek százai nyüzsögtek körülöttünk és persze világszép hölgyek egy válogatott csapata is jelen volt. Az évszázad legünnepeltebb szexbálványainak egyike, Kim Basinger például a szomszédos kerekasztalnál ült, tőlem úgy háromméternyire. Meglepően egyszerű öltözékében – fehér blúz és sötét térden alul érő szoknya – egyáltalán nem tűnt megközelíthetetlennek, és szépsége még ötvenévesen sem hervadt. Fél szemmel figyeltem és meghökkenten azt vettem észre, hogy akkori férjét, a mellette ülő Alec Baldwint is beleértve, senki nem szólt hozzá. Nyolc éve voltak ekkor házasok, Egy évvel a számomra oly emlékezetes nem-találkozás után váltak el. Az asztalukra telepedett csend valószínűleg Alec Baldwin később Kim által is emlegetett, érzelmi sivárságának következménye lehetett. Kim lelki élete sem úgy alakult, ahogy egy világsztár esetében elképzelné az ember. Szépségversenyt nyert16 évesen, a hollywoodi hírességek közül alighanem egyedül, címlapgörlként meztelenkedett a Playboy címlapján, és legnagyobb sikerét is a testének köszönhette, nem a színészi tehetségének.

A világhírt a 9 és fél című filmben Mickey Rourke partnereként eljátszott vetkőzős jelenete hozta el 1986-ban a hölgy számára, akinek nem mondták meg: a mozgás szépsége semmivel nem alávalóbb a beszéd szépségénél. Szégyellte a karaktert, amely a sikerét hozta, szorongott miatta, és talán még az sem vigasztalta, hogy a Titanic film mindent elsöprő sikerének évében (13 Oscar 1998-ban), a legjobb női mellékszereplőnek járó Oscart nem a Titanic-hölgyek kapták, hanem ő a Szigorúan bizalmas (L.A. Confidential) című thrillerben nyújtott alakításáért.

Abban az évben, Kim válása előtt pár hónappal mutatták be a főszereplésével készült Áldott a gyermek c. filmet, melyben egy elvált olasz nőt alakított. Én meg mindmáig fájlalom, hogy nem találtam semmilyen ürügyet, hogy megszólítsam ezt a mindenképpen kivételes hölgyet. Ám, hogy ismét egy remek magyar köznyelvi szólással éljek: nem minden papsajt!

Hayek kisasszony, akit egy elég hangos, a terem zsivaját túlharsogni igyekvő „Jóestét!” kiáltással szólítottam meg, első szavamra készségesen elfordult a maga kisebb társaságától, én pedig rettenthetetlen bátorsággal tértem a tárgyra:

– Megkérdezhetem, hogy hallott-e Elisabeth Bathoryról?

A válasz gyors volt és bíztató:

– Persze, hogy hallottam. Elisabeth Bathory volt Drakula gróf női megfelelője, róluk mindenki hallott.

Hogy Hayek kisasszony mit értett „mindenki” alatt, nem tudom, de a kijelentés Drakula esetében már csak a valóban mindenki által ismert és Lugosi Béla főszereplésével készült világsikerű film miatt is hihetően hangzott. Báthory Erzsébetre vonatkozóan a „mindenki” kifejezés túlzó lehetett kicsit, de amennyire tudom, a legnagyobb amerikai sztárok között az átlagost felülmúló intelligencia és műveltség egyáltalán nem ritka. Ahhoz azért a fejedben is kell legyen valami, hogy Los Angelesben, ahol minden pillanatban mintegy háromszázezer sztárjelölt várakozik élete nagy lehetőségére, valaki tényleg eljusson a csúcsra vagy legalább annak közelébe. Mindenesetre tovább próbálkoztam:

– És azt is tudta, hogy Elisabeth Bathory is grófnő volt, és hogy Magyarországon élt?

– Ezt nem tudtam. És te? Magyarországról jöttél?

Hát így kezdődött ez a beszélgetés, mely filmes karrierem kevés sikerélményeinek egyikét hozta. És nemcsak azért, mert egy világsztár elfogadta a felkérésemet egy olyan magyar filmben való közreműködéshez, amely a mai napig nem készült el.

A hányatott sorsú Báthory Erzsébet grófnő életéről tudtommal még nem készült magyar film. Márpedig ezt a nevet, ha nem is annyian, mint Drakula grófét, szerte a világon sokan ismerik. Ez a filmterv egyike volt azoknak az ötleteimnek, amelyekről tudom, hogy, ha csak egy alkalomra is, kivezethették volna a magyar filmet abból a pénzügyi és nyelvi ketrecből, amelyben a kis országok filmgyártásai sínylődnek.

Amikor élve a ritka alkalommal, a Golden Globe gála szünetében megszólítottam a művésznőt, már túl voltunk egy eredményes megbeszélésen a Fox stúdió akkori főrendezőjével, a görög származású Jim Gianopoulossal, aki később a stúdió első embere lett. Jim a feleségével olvastatta el a Pataki Évával közösen írt forgatókönyvünket, és két nappal később telefonon közölte: az asszonynak tetszett a könyv és zuhanyozás közben még az az ötlete is támadt, hogy Angelina Jolie-nak kellene eljátszania a film főszerepét.

Végül: amikor Salma Hayeket a Hilton fogadótermében megszólítottam, a Fox stúdiótól már papírom is volt arról, hogy ha elkészül a film, ők készek vállalni a forgalmazást. Az Oscar-díjas Zsigmond Vilmos pedig operatőrként vállalta a közreműködést.

Salma Hayek kisasszonynál pedig kettős sikerem volt. Nemcsak azt tudta, ki volt Báthory Erzsébet, hanem gondolkodás nélkül igennel válaszolt arra a kérdésemre is, hogy hajlandó lenne-e eljátszani a filmben Erzsébet komornaként szereplő rossz szellemének, Dorkónak a szerepét.

Ezen közben ajándékozott meg a sors egy olyan erotikus élménnyel, amilyet férfiember bármikor értékelni tud, de ötvenévesen különösen. Salma Hayek ugyanis a nagy női sztárok dicséretes gyakorlatának megfelelően erre a rendezvényre is melltartó nélkül érkezett, és az imént leírt beszélgetés közben megtörtént, aminek nem szükségképpen kellett megtörténnie: a körülöttünk rajokban tolongó filmes népség egy kisebb különítménye, mellettünk elrobogva nekem lökte a hölgyet. Legendás keblei ekkor előbb megérintettek, majd úgy préselődtek teljes erőből a mellkasomhoz, mintha egyidejűleg két méretes gumilabda csapódott volna belém. Na, jó… ez azért sokkal több volt gumilabdánál…

Én pár másodpercre két karommal átöleltem és magamhoz szorítottam Salma Hayek kisasszonyt, hogy megóvjam a további lökdösődéstől, ő pedig nem egy pofonnal válaszolt, ahogy a me too mozgalom mai követelményei szerint tennie kellett volna, hanem egy kicsit meglepett, de elismerő mosollyal. Mint aki azt gondolja magában: „Ez a pasi tudja, mit csinál”.

A Báthory Erzsébet filmtervet, amíg életben volt, itthon mindvégig a szokásos nyavalygás, irigység, tudálékoskodás és fantáziátlanság övezte. Mészáros Márta örömmel elvállalta, hogy megrendezi a filmet – még addig is sikerült eljutni, hogy a Nádasdy grófhoz, Erzsébet férjéhez kötődő lovas csatajelenetnél majd Jancsó Miklós, Márta volt férje is besegít –, végül azonban, megint csak mondhatni a szokásos módon, nem jutottam tovább a forgatókönyv elfogadtatásánál.

A magyar filmes közösség, mely halk megvetéssel kezeli a többnyire gyártásvezetőkből kiugrott producereket, egy magamfajta firkászból lett filmessel végképp nem tudott mit kezdeni. Erről lesz még szó a későbbiekben, most csak annyit, hogy e tekintetben az író Salamon Pállal értek egyet, aki szerint „a film hatalmi játszma, ahol túl sokan akarják megmutatni, hogy ők jobban tudják”.

Ebben a hatalmi játszmában alulmaradtam, mint oly sokan mások, nálam tehetségesebbek és kevésbé tehetségesek. Archetipikus „outsider” voltam, akire egy mai pénzben számolva többmilliárdos költségvetésű – fényűző berendezések, drága kosztümök, drága külföldi helyszínek, csatajelenet, megfizethetetlen világsztárok – produkciót senki nem akart rábízni.

A Báthory Erzsébet forgatókönyvből nem lett film. Meghódítani Hollywoodot nem adatott meg számomra. Mit tehettem hát… megírtam. A három könyvem, ami Hollywoodról íródott, a papíron maradt filmek helyett született. Pótcselekvés? Lehet. Hogy tapasztalataim esetleg valóban elégtelenek voltak-e egy sokmilliárdos produkció levezényléséhez? Az is lehet. Ami biztos, hogy ez most már soha nem fog kiderülni.