AMTAK E-KÖNYVEK

Rejtő Jenő

Tigrisvér

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6620-92-7

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. USB csatlakozóval laptopról olvasható vagy USB-OTG-kábellel telefonról is.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

Tigrisvér

Tartalom

Tigrisvér

A GYÁVA

A VÍZ VÉRRÉ VÁLIK

AZ ÖRDÖG ELSZABADUL!

EGY MÁSIK TIGRIS

AZ ÖREG SZÉL SZAKADÉKNÁL

A KÉT TIGRIS ÚTRA KEL

MAGÁNYOS TÖLGY A VIHARBAN

KEZDŐDIK A HARC

SZEMTŐL SZEMBE

A TIGRIS KÖZBELÉP

HAJSZA EGY SZELLEM NYOMÁBAN

FELCSAP A LÁNG!

AZ ÖSSZECSAPÁS

A VÉG KEZDETE

A NAGY HŐSTETT

A TIGRIS NYOMÁBAN

A NAGY ÖSSZECSAPÁS

A GYÁVA

1.

A vendéglő ajtaján egy kalap repült ki. Nagy kacagás. Ezután következett a fiatalember. Még harsányabb kacagás.

A kidobott illető felkel a porból, a kalapját is felemeli, és gyűlölettől villogó, de igen szomorú szemekkel ütögeti két tenyerével a nadrágját.

Tom kilép a kocsmából. Széles, csúfondáros szája bántó vigyorra húzódik.

- Hordd el magad a kocsma környékéről. Megértetted?

- Azért is ide jövök, amikor csak kedvem tartja.

- Én akár mindennap kidoblak, ha kell!

Valaki odakiáltja:

- Gyáva ember ne járjon kocsmába.

Egy másik:

- Minek hagyod magad, mi?

- Férfiruhában jársz, fegyvered is van, miért nem állsz ki Tommal?

- Nem akarok! - feleli panaszosan.

Vörös hajú leány jelenik meg az ajtóban:

- Menjen szépen, Robin, látja, hogy itt csak kicsúfolják...

- Én magához jövök, Amy, és csak az érdekel, hogy maga csúfol-e.

A leány egy másodpercig rosszkedvűen habozott.

- Én nem csúfolom... de azért... jobb lesz, ha nem jön...

- Most már takarodj! - kiáltott rá Tom Connor. - Amy is megmondta neked, hogy mit tart gyáva emberről!

A megalázott férfi csendesen elkullogott a lovakhoz. Látták, hogy eloldja a szürkéjét, nyeregbe ül és elnyargal.

Valamennyien visszamentek a kocsmába. Az ajtó becsapódott.

- Miért bántják mindig? - mondta a leány.

- Mert gyáva és csökönyös - feleli Tom Connor. - Ötször is felszólítottam, hogy ne forgolódjon körötted, Amy. Négyszer leütöttem, mégis újra jön mindig.

- Fogadhatsz velem, hogy holnap megint csak itt lesz - szólt közbe egy borízű hang.

- Akkor laposra verem! - jelentette ki Tom Connor.

- Nem szép tőled - dünnyögte Green, a kovács. - Gyáva embert bántani, az alapjában véve szintén gyávaság. Robin nem üt vissza, és a fegyvert sem kezeli jól.

- Akkor maradjon otthon!

- Hozzám jár - nyelvelt élesen Amy.

- Talán szívesen látja?

- Nem az a kérdés, hogy szívesen látom-e, hanem hogy maga mi jogon féltékeny rám?

- Rövidesen felelek erre, Amy - mondta Tom jelentősen, és a leány rámosolygott.

2.

Robin kétségbeesett elkeseredéssel nyargalt haza. A gyűlölet és a megalázottság forrt benne... Gyáva! Mindenki tudja róla, hogy gyáva. De hát miért gyáva? Miért fél, ha valaki ráemeli a kezét, miért nem mer a pisztolyához nyúlni? Miért fut át valami hideg érzés a szívén, ha valaki ökölbe szorított kézzel szemben áll vele?

Felnézett az égre. Mintha a hűvösen ragyogó csillagoktól várná a feleletet kérdésére. Ő jól tudta, hogy mi ez a gyávaság voltaképpen, ha valaki ráemeli a kezét vagy a fegyveréhez nyúl...

Tudja, hogy mi ez, és még sincs neve.

Zavaros képek sorozata, egészen elmosódóak: Lövés tűzfénye... füstszag... vér... jajgatás... Jelentés nincs. Csak zsibbadt félelmet érez, mint lelki aláfestést...

Valami történt vele, amikor még kisgyermek lehetett, négyéves vagy annyi sem. Jeff Olsen azt mondja, hogy ez mind képzelődés. Robin egy nagybátyjának a fia, és négyéves korában árvaságra jutott. Akkor Jeff Olsen örökbe fogadta. Így mondja az öreg Jeff. De mégis látta azt a furcsa képet. Ha revolvert fogott valaki, ha megfenyegették, nyomban sikoltásokat hallott a múltjából, lőporszag fojtogatta, és fegyverdörrenés jutott az eszébe. Ilyenkor végigfutott rajta az a hűvös zsibbadás, amiért az mondták, hogy gyáva.

Belovagolt a szegényes Olsen-tanya kapuján, megkötötte az istállóban Rimbow-t, felsietett a szobájába, és végigvágódott ruhástól az ágyon.

3.

Olsen hallotta jól a lépéseket, amint végig döngnek az előszobán és elhalnak a nyikorgó falépcső felső fokain.

- Hazajött - mondta jelentősen a seriffnek. Mert nála volt éppen az öreg Patterson, akivel sokszor éjfélig is elbeszélgettek, ha nem volt dolog sem a farm körül, sem a hegyekben, ahol a gazemberek bujkálnak. Ilyenkor a vén farmer és a seriff időt szakítottak egy kis beszélgetésre.

- Nem szokása, hogy bejöjjön köszönni?

- De bejön mindig. Úgy látszik, valami baja van... - mondta Olsen.

- Hm... a legények nem szívlelik... Mert... gyáva.

Hallgattak.

- Miért nem küldöd Keletre? Ott nem fontos a bátorság - szólt Patterson.

- Már küldtem.

- Nem megy?

- Nem. Szenved, de nem megy. Makacs, dacos...

- Nem jól nevelted, Jeff.

- Ostobaság! Különb nevelést kapott a legtöbb nagyszájú cowboynál. Kíváncsi vagyok rá, hogy melyik tudta kilencéves korában, amikor alig ért el az ujja a kolt fejétől a ravaszáig, száz lépésről eltalálni a fán gubbasztó madarat. Mert Robint megtanítottam rá. A balkeze tizenhat éves korábban jobb volt, mint a tied húsz év előtt, tizenhét éves volt, amikor becserkésztem az Ezüst Király-t, ha emlékszel.

- De mennyire emlékszem. Olyan vadló nem sok szaladgált errefelé.

- Robin velem lovagolt. Negyvennyolc óráig, csak percekre állhattunk meg. Hegyen-völgyön át nyomában voltunk a lónak... A fiú végig kitartott...

- És mégis...

- Gyáva... Fél...

Az öreg Jeff Olsen nagyot sóhajtott. Patterson a pipáját tömte.

- Azt mondják, beleszeretett Amyba...

- Igen. Tudom.

- De nem kell a lánynak. Azután Tom Connor néhányszor csúffá tette a kocsmában.

Jeff Olsen nagy, ráncos ökle az asztalra csapott, hogy megrezdültek a poharak.

- Majd én csúffá teszem Connort! Egyszer felveszem a revolverövemet, Patt, és odamegyek a sok nagyszájú közé, hogy mutassák meg, amit tudnak.

- Ostobaságot beszélsz, Jeff. Ha Robin nem lenne gyáva, akkor befogadnák maguk közé. Te sem szeretted a gyáva embert legénykorodban.

Patterson felállt.

- Megyek. Holnap érkezik a kormányzó. Egypár csavargót összefogdosok a környéken. Bejárnak a városba lopni.

- Jó éjszakát, Patt.

- Jó éjszakát, Jeff.

Kikísérte a seriffet az udvarig, azután visszament a házba, és megindult felfelé a falépcsőn.

A VÍZ VÉRRÉ VÁLIK

1.

...A fiú még mindig úgy feküdt az ágyon, arcra borulva, mintha aludna. Jól hallotta, hogy nyílik az ajtó, de nem kelt fel.

- Robin - mondta csendesen az öreg. - Patterson volt nálam, és rossz néven vette, hogy nem üdvözölted.

Robin felült. Olyan volt az arca, mintha nagy fájdalom gyötörné.

- Ne haragudjon. Nem akartam látni senkit... senkit!

Jeff figyelmesen nézte Robint. Értelmes, jellegzetes férfiarca volt. Kissé kiugró sasorral, sűrű, engedetlenül kemény fekete haj, nagy, sötét szem és széles, de nem csúnya, energikus száj. Talán ha ellenszenves, sápadt, bárgyú az arca, nem olyan szörnyű tény, hogy gyáva! Sovány, de vállas, kissé túl hosszú termete még jobban aláhúzza ezt a szerencsétlen körülményt.

- Mi történt?

A fiú összeszorult gégéje tiltakozott, hogy kimondja. De kényszerítette magát.

- Megvertek.

- Miért... Hagytad?...

- Gyáva vagyok...

Felállt, és járt egypár lépést.

- Beteg vagyok. Mert ez már nem is gyáváság. Ha bántanak, ha ütni akarok... megdermed minden izmom.

Az öreg sokáig gondolkozott.

- Gyere velem - mondta azután komoran, és elindult. Robin követte. Abban a szobában voltak, ahol az imént Pattersonnal üldögélt. Olsen meggyújtotta a lámpát.

- Ülj le.

- Mit akar?

- Megtudod az igazat. Talán jobb lenne, ha elhallgatnám. Mégis megmondom. Nem bírom tovább...

Kihúzott egy fiókot, és sokáig matatott mindenféle ócska holmi között. Azután egy régimódi, nagy ezüstórát vett elő. Felkattintotta a fedelét.

- Az édesanyád...

Az órafedélbe kép volt beillesztve. Egy finom arcú, szép szomorú fiatal nő, karján kisgyerekkel. Robin különös érzéssel nézte.

- A gyermek te vagy. Kétéves korodban.

- És ki volt... az apám?! - kérdezte izgalomtól lüktető, száraz torokkal.

Az öreg az ablakhoz ment. Kibámult a csendes éjszakai tájra.

- Ki volt az apám?! - ismételte a kérdést türelmetlenül.

Olsen visszafordult, és keményen mondta:

- A Tigris.

Robin elhűlten nézte a képet, a szép arcút nőt a gyerekkel.

A Tigris! Már régen csak a híre élt az Államokban. Elfogták, még amikor Robin kisgyerek volt, de a híre még ma is friss. Legendás hírű rabló volt.

- Mondjon el mindent...

- Megteszem. Lehet, hogy nagyon megbánom majd, de most úgy érzem, hogy rosszabb, ha hallgatok.

És Jeff Olsen elmondta a történetet.

2.

- Az édesanyád egy tekintélyes Hiller nevű ügyvédnek volt a leánya. Hiller Bostonban élt, és két leánya közül az egyik Jack Rower neje lett. Jack Rower akkor örökölte a híres Rower-gazdaságot, amely azóta is Nevada legszebb farmjainak egyike. Rower elvitte nyugatra a feleségét, Lilian Hillert. A másik leány, Anna Hiller velük utazott, hogy megismerje kissé a Nyugatot. Mint nővérének a vendége, követte Rowert és csapatát. Útközben Tigris és az emberei rajtuk ütöttek. Elfogták valamennyiüket. Váltságdíjat követeltek a hozzátartozóktól, és azt meg is kapták. De a Tigris beleszeretett Annába és elrabolta. Valahol kikényszerítette, hogy összeeskessék Hiller leányával. Mások szerint Anna beleszeretett a fiatal rablóvezérbe... Ma már nem lehet tudni. Annyi tény, hogy a Tigris nem követett el újabb gaztettet, eltűnt, elbújt valamerre, és nem találta meg senki egy évig. A Tigris nem rabolt. Más néven, messze, Kalifornia északi vidékén telepedett le a feleségével, mint tisztességes ember. Csendesen élt az asszonnyal meg újszülött fiával. De valaki felismerte és elmondta Rowernek. Rower átlovagolt Kaliforniába, és a jó útra tért rablón rajtaütött egy üldöző csapattal. Fred Norwich, Jimmy Hall és egy Weller nevű orvos vezették a csapatot. Fred Norwich és Jimmy Hall akkor szegény csapdaállítók voltak. A vérdíjból gazdagodtak meg. Hiller a szenzációs újsághírek és szemérmetlenül kíváncsi emberek elől elrejtette leányát a távoli Virginia államban. Anna csakugyan megszerethette a Tigrist. A férjéhez akart menni, a börtönbe, erőszakkal lehetett csak otthon tartani.

- Ehhez nem volt joguk - mondta hevesen Robin, és a szeme szokatlan fénybe hevült.

- Halálra ítélték, de kegyelmet kapott, mert a kaliforniai két csendes évvel bizonyítva látták, hogy jó útra tért már, amikor elfogták. A felesége még a tárgyalás előtt meghalt.

Robin felkattintotta az óra fedelét, és merev, fakó arccal nézte a finom vonású, szép nőt, aki a kisgyermekre mosolygott.

Az anyja!

Nem érzett ellágyulást, csak mintha egy nagy, hideg kő feküdne a szívén...

- Folytassa - mondta csendben.

- Nincs már sok hátra. A gyermeknek én lettem a gyámja, és ez a gyermek te vagy. Igyekeztelek úgy nevelni, hogy a vér vízzé váljék. Mert tudd meg, nem csak az apád volt rabló. A nagyapád, a dédapád és minden ősöd az volt. Valamennyi olyan legendás bandita lett, amilyen ritkaság. Erő, vakmerőség, ész, hidegvér, ügyesség, gyorsaság dolgában csodás hírük volt, és nagy kort értek meg, mert apád az egyetlen Tigris, aki valaha rendőrkézre került. Ezért féltettelek. A Tigrisek vére nem válik vízzé... Rettegtem, hogy egy napon kiüt belőled. Örültem, hogy gyáva vagy...

- Nem tette helyesen! Meg kellett volna mondania!

- Azt hittem, jót teszek veled, amikor azt mondom, hogy az unokafivérem árvája vagy...

- Még egyre feleljen - szakította félbe nyersen. - Az a kép, amit látok, sikítás, lövés...

- Annak a napnak az emléke, amikor az apádat elfogták... Később még egyszer sikerült megszökni neki a börtönből. De cserbenhagyta az ősi szerencse. Rower farmja környékén elfogták. Ott vadászott rá az üldöző csoport, mert tudták, hogy az első útja lesz: Roweren bosszút állni. Azután következett volna Fred Norwich, az egykori csapdaállító Backford Lane-ben, és utána felkereste volna bizonyára Jimmy Hallt. De mielőtt még elérhette volna Rower farmját, hurokra került, s életfogytiglanra ítélték.

- És miért... tört rá Jack Rower... akkor a Tigrisre?

- Mert... szégyellte, hogy a sógora rabló...

A fiatalember arca merev volt és gipszfehér. Gépiesen cigarettázott.

- Azt hittem - hebegte a vén cowboy -, hogy jobb, ha megóvlak a múlttól.

- Viszontlátásra, Olsen. Nem haragszom magára, mert jó volt hozzám mindig...

- Robin! Hová mész?

- Nem tudja?

- Ne... nem...

- Hát akkor megmondom: kiszabadítom az apámat, és elintézem a fennálló számadásait. Megölöm Rowert. Jó éjszakát...

- Megállj!

De mire az udvarra ért, a fiú nyomában, Robin már elvágtatott.

3.

Patterson, a seriff csodálkozva nyitott ajtót.

- Az ördögbe... Jeff, mi történt veled?

Olsen sápadt volt, és remegett a keze.

- Beszélnem kell veled, Patt. Azt hiszem, hogy nagy ostobaságot követtem el.

- Igyál egy korty pálinkát. Hiszen rossz rád nézni.

Olsen reszkető kézzel emelte szájához a poharat.

- Beszéltem a fiúval... és egy bolond ötletem támadt... Uramisten!

- Micsoda?

- Előbb, tudd meg az előzményt. Én... Anna Hiller rokona vagyok.

- Anna Hiller...?

- A Tigris felesége volt.

- Igaz... Emlékszem.

- Miután Anna meghalt... Akkor már az öreg Hiller nem élt, én lettem a Tigris fiának a gyámja... Magamhoz vettem a gyereket.

- Robin a Tigris... fia?

- Hallgass végig. A Tigrist meglátogattam a börtönben. Az volt az első mondata: "Jeff Olsen, megszököm innen és akkor megölöm Rowert, Jimmy Hallt, Norwichot, de megöllek téged is, ha úgy neveled a gyerekemet, hogy meghaljon."

Újabb pohárkával ivott. Azután rekedten folytatta.

- Akkoriban én messze innen, Missouri államban, Princetownban gazdálkodtam. A gyerek egy napon beteg lett. Tüdőgyulladást kapott. Nem lehetett segíteni rajta, meghalt. Princetownban van eltemetve. Féltem nagyon az esetleg kiszabaduló Tigris bosszújától. Akkor fogadtam örökbe a négyéves Robint, Weller orvos árvaságra jutott fiát. A gyerek árvaházban nevelődött. A körorvost a Tigris hordája pusztította el, mert ő is Kaliforniában járt Rowerrel, amikor a Tigrist elfogták. A szabadlábon élő rablók bosszút álltak, és megölték Weller orvost. Az ő fia volt az örökbe fogadott gyermek. Robint elhoztam ide velem, ahol nem tudták, hogy meghalt a fogadott fiam, és Robin elfoglalta a Tigris fiának a helyét. Hiszem, hogy nem követtem el bűnt evvel...

- Nem... De azért nem is tiszta a víz a pohárban...

- Ma este jött egy őrült gondolatom. Hallgass ide - felnyögött. - Bántott a fiú gyávasága. Mivel öntsek önbizalmat beléje? Tudod jól, hogy mennyit fecsegnek átöröklésről... gondoltam, az erőt ad majd neki... Azt mondtam, hogy ő a Tigris fia...

- Megőrültél?!

- Ne kiabálj, Patt! Most már én is bánom. De azt hittem, nem lesz más következménye, mint hogy a fiú erőt érez magában, a vérében... tudod, az átöröklés...

- Pokolba az átörökléssel! Ilyent nem szabad csinálni!

- Mit tudhattam én?!... A fiú szeme fényleni kezdett. Gondoltam, mégiscsak visszaüti Tom Connort, ha azt hiszi, hogy rettegett ősök természetét örökölte... Nem akartam mást, mint erőt és önbizalmat önteni beléje...

- És mi történt? Ó, de bolond voltál Olsen!

- Elmeséltem neki a Tigris történetét úgy, ahogy valójában megtörtént... hogy Rower fogta el és Fred Norwich, Jimmy Hall... meg a többiek...

- A fiúnak nyomban meg kell tudni az igazat... Hol van?

Olsen lehorgasztotta a fejét.

- Felelj, te hülye! Hol a fiú?

- Késő... Már elnyargalt.

- Hová nyargalt?!

- Kiszabadítja a Tigrist...

- Mi?!

- És megöli Rowert meg a többit...

Dermedt szünet. Ugráló, sárga petróleumláng árnya remegett a falon és a mennyezeten. Azután a seriff megélénkült.

- Hej, Bob! Bob, te ördög, a lovamat...! Mit gondolsz, merre indult? - kérdezte a seriff Olsentől.

- Ha úgy van ahogy mondta, akkor Denver felé, ahol az apja ül.

- Vagy Folkstonba, Rowert megölni. Azt mondom, Olsen, imádkozz, hogy utolérjük, mielőtt valamit szerencsétlenség történik.

- Robin derék, jó lelkű fiú, és nem hiszem, hogy...

Egy rémült, vörös hajú leány jött lihegve.

- Mr. Patterson... siessen... szörnyűség... Robin agyonlőtte Tom Connort, Bill Hughest és Pete Wyomingot...

AZ ÖRDÖG ELSZABADUL!

1.

Tíz óra tájban nyílt az ivó ajtaja, és belépett Robin. Egyenesen a söntéspolchoz ment.

Egy másodpercig csend lett. Azután nevettek néhányan. Valaki az asztalra csapott, és káromkodni kezdett.

- Adjon sherryt, Amy - mondta Robin csendesen.

- Istenem, Robin, miért jött ismét, hiszen...

- Egy korty sherryt akartam inni.

Most Tom Connor odalépett hozzá.

- Nem mondtam, Robin, hogy ne gyere többé ide?

- Mondtad, Tom. De nem rendelkezhetsz velem. Te sem fogadnál szót, ha én tenném, miért teljesíteném a parancsaidat? - felelte csendesen és nyugodtan.

- Azért kell teljesítened, mert erősebb vagyok, és elbánok veled, ha rákerül a sor. Érted?... Hordd el magad!

- Nem vagy erősebb, mint én, Tom. Eddig még nem verekedtünk. Csak te ütöttél. Ha most ismét erőszakoskodni akarsz, akkor megöllek... - És elfordult tőle. - A sherryt, Amy...

Tom visszapenderítette a vállánál fogva.

- Te...

Tovább nem jutott. Talán ha számít rá, hogy az ellenfele megüti, akkor másképp történik. De nem volt elkészülve ilyesmire.

Az ivóban tartózkodók csak azt látták, hogy Robin ökle kilendül, orron, szájon találja Tomot, hogy az egy távolabbi asztal alá bukik.

Ez nagyon meglepett mindenkit.

Tom előmászott az asztal alól, és rávetette magát Robinra. De ekkor csodát láttak.

A "gyáva" eléje ugrott, a két test összecsapott, Tom megingott, és ütés ütés után zuhogott rá, hogy recsegett a feje, míg végül egy rúgás az ajtónak röpítette. Csörömpölve zúdult rá a széttörő üveg... Ronggyá verve szédelgett, egy lépést tett visszafelé, és előrántotta a pisztolyát.

A cső vége még a tartóban volt, amikor Robin lövése dörrent, és Tom elcsukló hörgéssel arcra zuhant...

A revolver odébbgurult, és koppanva a kocsmapolc lábának ütődött:

Néhányan kiáltozva felugráltak.

- Állj! - süvített Robin hangja. - Gyalázatos módon belém kötött... Ezt nem tűröm többé! Értitek?! Aki a fegyveréhez nyúl, azt lelövöm...

- Ostoba tacskó... - kiáltotta Wyoming, és meglökte a karját, de egy rúgást kapott, hogy elröpült, Bill Hughes kirántotta a pisztolyát. Robin félig elfordult helyzetéből, meglátta, és egy lövéssel leterítette, majd nyomban a másik oldalra lőtt, mert Wyoming is pisztolyt rántott... Azután kiejtette, és sikoltva elzuhant.

...Senki sem mozdult.

A másodpercek alatt lejátszódó dráma mindenkit megbénított.

Fullasztó lőporfüst köde feküdt a nagyrészt romokban heverő helyiségen...

Amy kisurrant közben, és rohant a seriffért.

- Láttátok, hogy mind a három ember rám támadt, fegyvert fogott... Bántani akartak, mert azt hitték, gyengébb vagyok. Ez gyávaság és aljasság... Jegyezzétek meg: mától fogva mindenki meghal, aki belém köt... Én a Tigris fia vagyok.

Elindult, és az ajtóig ment. Senki sem mozdult. Mintha hipnotizálta volna őket ez a jelenet... és különösen az utolsó szó, amit hallottak: "Én a Tigris fia vagyok"...

A küszöbről Robin visszafordult:

- Nem is jól mondtam, mert Tigris-vér nem válik vízzé! Tehát én a Tigris vagyok.

És elment.

2.

Sebesen ügettek. A leány mellettük lovagolt. Távol, a kocsma előtt kis csődület látszott az ablakon kiszűrődő fényben. Látszott, ahogy jön Murphy, az orvos, leugrik a lováról, utat nyitnak, és besiet a kistáskájával.

- Meghaltak? - kérdezte a seriff rekedten.

- Nem tudom... Tom a bal mellkasához... kapott... és úgy dőlt el... mint egy liszteszsák...

Patterson bólintott.

- Telitalálat a szívbe. Az kész...

Olsen megszédült a nyeregben. A seriff elkapta és fogta, amíg lecsúszik...

- Bátorság, Olsen... - dörmögte közben, mert sajnálta a barátját: - Még jóra fordulhat minden.

- Menj... siess... én nem tudok...

Leült az árok szélére, fejét a tenyerébe hajtotta. A lova harapdált az útszéli poros fűből.

- Visszajövök érted... Nyugalom, Olsen...

Elvágtatott a leánnyal. A kocsma előtt szétrebbentek az emberek. A seriff belépett. Jód- és karbolszag. Véres vatta, gézrongyok... Törött szék, üvegcserép, elgurult edény, feldőlt asztal... Mintha tömegverekedés lett volna...

Wyoming már magához tért. Bepólyált karját a nyakába kötve tartotta. Hughes lehunyt szemmel lihegett, a válla körül érte a lövés, a tüdején. A középen mozdulatlanul, halottfehéren, vértócsában Tom. Szétvágott inge helyén kötés púposodik, itt-ott már átvérzett.

Murphy doktor az ötödik szíverősítő injekciót adja. Az emberék némán állnak.

A seriff először Murphyhoz lép.

- Meghal? - Tomra mutat.

Az orvos vállat von.

- Ha megéri a reggelt, van remény. A szívet súrolta a golyó... Keleten egy nagyvárosban több esélye lenne. Ehhez kórház kell, asszisztencia, sokféle orvosság, műszer.

- Valaki sürgönyözzön, hogy a fiút szállítsák be Denverbe...

- Nem lehet szállítani.

- Hát jöjjön a legjobb denveri sebész, mondd meg, mit hozzon, műszert, orvosságot, asszisztenst.

- Az... az annyi pénzbe kerül, hogy...

- Olsen mindent fizet. Hughest lehet Denverbe küldeni?

- Ha betegszállító autót küldenek és orvos is kíséri...

- Azonnal intézkedj, hogy így legyen.

Azután Amyhoz fordult.

- Ki kezdte a verekedést?

- Hát... Robin bejött...

Többen is kiáltozni kezdtek:

- Gyilkos! Gazember!

- Csend! - mondta Patterson. - Szóval bejött Robin?

- Igen.

- Kihez beszélt?

- És italt kért - folytatta Amy.

- Azután Tomhoz lépett?

- Nem... Tom idejött, és azt mondta... hogy menjen haza...

- Úgy. És ti itt eltűrnétek, hogy Tom hazaküldjön benneteket?

Dörmögés... Kissé meglepődtek. Az ördög vigye... Ez a seriff egy kígyó nyelvével kérdez... Pedig valamennyien Robinra voltak dühösek.

- No és - folytatta Patterson -, Robin erre lelőtte?

- Nem. Azt mondta, hogy ne parancsoljon neki... és ne bántsa, mert megöli... Ez eléggé bizonyítja...

- A bizonyítás a bíró dolga, hé! Szóval, azt mondta Tomnak, hogy megöli. És utána revolvert rántott?

- Nem... ugyanis Robin megvetően elfordult.

- És?

- És... Tom... megragadta a vállánál, visszarántotta...

- Úgy... Erre Robin lelőtte?

- Nem... megütötte... Verekedtek... És közben történt...

- Micsoda? Robin kivette a revolverét, és lelőtte Tomot, mielőtt az a fegyveréhez nyúlhatott volna?!