Michellle Smart

Argentin tangó

Michelle Douglas

Üzleti ajánlat

Lynne Graham

Hűséges nőcsábász

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Michelle Smart, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2025

Eredeti címe: The Cost of Claiming His Heir (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Michelle Douglas, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2025

Eredeti címe: Singapore Fling with the Millionaire (Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Lynne Graham, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2025

Eredeti címe: The Italian in Need of an Heir (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA KÜLÖNSZÁM 130. számában, 2025

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-046-7

- Kép: Shutterstock

A Júlia különszám a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2025

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-30-300-9899; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Michellle Smart

Argentin tangó

1. FEJEZET

A közönség fülsiketítő éljenzésben tört ki. Becky Aldridge az asztalokat törölgette az egyelőre néptelen sörsátorban. Sejtette, hogy Emiliano Delgado, a Delgado-csapat tulajdonosa és játékosa gólt lőtt. Az elmúlt három hétben minden alkalommal, amikor ez a csapat kupameccset játszott, a nézők száma megháromszorozódott.

Amikor Becky elvállalta a munkát, a lovaspóló idegen fogalom volt számára. Még mindig nem tudott sokat a játékról, de azt tudta, hogy minden nő a sztárjátékosra hajt.

Éppen az utolsó koszos poharakat vitte a bárpulthoz, amikor észrevette, hogy két kutya boldogan habzsolja a fűre hullott chipset és egyéb maradékot. Becky nevetve figyelte a két négylábú porszívót.

– Jenna?

Kutatóan körbenézett, de nem lepődött meg, hogy nem kapott választ. A lány ahelyett, hogy vele együtt a bárpultnál dolgozott volna, ismét elment, hogy az elődöntőt nézze. Emiliano Delgado lelkes rajongója volt. Mindent, amit Becky a szexi spanyol-argentin milliárdosról tudott, Jennától hallotta.

Miután meggyőződött róla, hogy a kutyák nem tartoznak a sátor előtt álló emberekhez, Becky kolbászdarabokat adott nekik.

Működött a dolog. Az állatok hamarosan boldogan ettek a kezéből. Becky kitett nekik egy tál vizet, leült a sátor előtti egyik asztalhoz, és hívta a számot, amelyet a kutyák nyakörvén talált. Egy automata üzenetrögzítő fogadta a hívását.

– Halló, itt Becky! Nem kell aggódnia a kutyái miatt. Velem vannak. A rózsaszín tetejű sátorban dolgozom, és vigyázok rájuk, amíg el nem jön értük. Viszlát.

A két kutya figyelmesen hallgatta. A nagyobbik, egy imádni való tekintetű golden retriever volt, a kisebbik aranyos keverék.

– Ne féljetek! – Becky megnyugtatóan megsimogatta a fejüket. – Anyukátok vagy apukátok valószínűleg hamarosan értetek jön.

Egy szomjas látogató tért be a sátorban. Ki kell szolgálnia őt. Miután aggódó pillantást vetett a kutyákra, Becky bement, és megkönnyebbülten konstatálta, hogy az ebek követték a pult mögé, kényelmesen elnyújtóztak, és egy pillanatra sem vették le róla a szemüket.

Fél órával később Jenna újra megjelent, a nyomában új vendégekkel. A Delgado csapat 6:5-re nyerte az elődöntőt. A tömeg persze ünnepelni akart. Hamarosan akkora volt a sürgés-forgás a sátorban, hogy Beckynek alig volt ideje megsimogatni a kutyákat, vagy adni nekik egy-egy falat kolbászt.

– Mi a fenét keresnek itt?

Becky éppen öt korsó sört csapolt néhány fiatalembernek, akik sóváran bámulták a mellét, amikor Mark, az üzletvezető visszatért, és undorodva nézett a kutyákra.

– Odakint voltak – magyarázta Beck. – Már küldtem hangüzenetet a gazdájuknak.

– Innen menniük kell.

– Miért?

– Nem egy hülye kutyamenhely vagyunk. Vidd ki őket!

Becky a harmadik korsó sört az egyik vendég felé tolta, a negyediket pedig a csap alá tette.

– Elvesztették a gazdájukat.

– Nem érdekel. Vidd ki őket!

– Rendben, ezzel a körrel még gyorsan végzek, aztán kint várok velük.

– Nem! Szabadulj meg a dögöktől, és gyere vissza dolgozni!

– Ne légy már ilyen! – könyörgött Becky, de rá kellett jönnie, hogy hiába beszél.

Mark dühösen megragadta a karját, és ráförmedt:

– Ha meg akarod tartani az állásodat, akkor jobb, ha azt teszed, amit…

Mély morgás törte meg a csendet. A kisebbik kutya vicsorogva odaült Becky mellé, és Markra meredt.

A férfi belerúgott. Becky nem tudta megmondani, hogy reflexből vagy szándékosan tette-e. Az állat nyüszített. A lány felháborodva a teli korsó sörért nyúlt, és a főnöke arcába löttyintette.

Hirtelen síri csend lett a sátorban.

Mark vörös arcáról lecsorgott a sör.

– Hülye kurva! – sziszegte dühösen.

Becky a karjába vette a nyüszítő kutyát.

– Te szörnyeteg! Hogy merészelsz megrúgni egy védtelen állatot! – Dühösen meredt a férfira.

– Ki vagy rúgva.

– Nem érdekel. Undorítóan viselkedsz. Feljelentelek!

Becky észre sem vette, hogy a vendégek hirtelen elhallgattak.

Egy magas, karcsú fickó sárfoltos zöld-fehér Delgado-pólóban a pulthoz lépett, és leplezetlen dühvel bámult Markra.

– Megrúgtad a kutyámat?

Márk azonnal felismerte a férfit, és elsápadt.

– Csak egy kicsit megtaszítottam.

– Megrúgta – erősítette meg Becky, miközben titkon letörölt egy könnycseppet az arcáról. – Miután rám kiabált, és ez az imádni való kutyus próbált megvédeni. – Szeretetteljesen puszit nyomott az eb fejére.

Emiliano egy pillanatra Beckyn felejtette a tekintetét. Aztán megmozdult. A méretéhez képest elképzelhetetlen fürgeséggel átugrott a pulton, nyakon ragadta Markot, és kirángatta a sátorból.

A golden retriever úgy döntött, hogy követi a gazdáját. Becky utánasietett, és ráparancsolt, hogy maradjon a lábánál.

Mark a földön feküdt.

– Téged is meg kellene rúgjalak, hogy tudd, milyen érzés! – mondta dühösen Emiliano. – De nem szeretném bepiszkolni a lábam. Tűnj el, mielőtt meggondolom magam! Egyébként ki vagy rúgva.

– Ezt nem teheti… – kezdte Mark, de egy pillantás Emiliano dühös arcára elhallgattatta.

Emiliano most egy erősen sminkelt, rövid nadrágos, áttetsző blúzos fiatal nőhöz fordult.

– Te is ki vagy rúgva. Azért fizetlek, hogy vigyázz Rufusra és Barney-ra. De elszöktek.

A nő elsápadt.

– Csak pár percig nem figyeltem oda – mentegetőzött.

– Pontosan. Mert túlságosan lefoglalt, hogy Juannal flörtölj. Tűnj el!

Emiliano Beckyhez fordult, aki lenyűgözve figyelte őt.

A golden retriever a lány lábához simult, a keverék megnyalta az arcát. Becky belülről megacélozta magát. Emiliano kérdőn nézett rá barna szemével. Aztán sugárzó mosoly ragyogott fel az imént még komor arcán.

Becky most már értette, hogy Jenna és több ezer nő miért van annyira oda ezért a férfiért.

– Mit tervez mára? – kérdezte Emiliano, és kissé körülményesen átvette tőle a kutyát, mert a lány jó harminc centiméterrel alacsonyabb volt nála.

– Dolgozom. – Az arcszesz és az izzadság illata megcsapta Becky orrát. – Legalábbis eddig ezt szándékoztam csinálni. De Mark épp most rúgott ki.

– Ötszáz fontot fizetek magának, ha vigyáz a két kedvencemre.

– Tessék?

Emiliano elmosolyodott.

– A döntő három óra múlva lesz, és én most bocsátottam el a kutyaszitteremet.

Két hónappal később

Emiliano háromszor átfutotta a nehezen kibetűzhető, kézzel írt levelet. Aztán összegyűrte, a nadrágzsebébe dugta, és kiviharzott angliai házából. A lány, aki épp most tette tönkre a napját, nem válaszolt a telefonhívására. Miután ádáz pillantást vetett a felhős égre – ezt hívják Angliában nyárnak? –, fél órát vesztegetett Becky keresésére. Először az istállókban, majd a karámokban nézett körül.

Valójában már így is épp elég stresszes volt. A hétvégén tervezte meglátogatni zsarnoki természetű anyját Monte Cleure-ben, ahol mindennek tetejébe találkozni fog féltestvérével, Damiannel is. Hat hónapja látta őt utoljára az apja temetésén, és szívesen lemondott volna az újbóli találkozásról.

Mogorván előhúzta a zsebéből megcsördülő mobiltelefont. Az arca még jobban elsötétült, amikor Becky helyett az állatorvos nevét olvasta a kijelzőn. Még az a fantasztikus hír sem tudott mosolyt csalni az arcára, hogy a kancája, Matilde, aki már nem tudott versenyezni, vemhes.

Felnézett, és látta, hogy a távolban a réten valaki feléje tart. A körülötte ugráló két négylábú megerősítette a gyanúját, hogy Becky az. Sietve megindult arra.

Amikor a kutyák meglátták, odaszaladtak hozzá, hogy megsimogassa őket.

– Mi ez az egész? – kérdezte ingerülten Emiliano, és a lány orra elé tartotta a papírgombócot.

Becky megforgatta a szemét, és felvette a kutyák labdáját.

– A felmondásom.

– Nem fogadom el.

Becky eldobta a labdát. A kutyák lelkesen utána vetették magukat.

– Akkor is elmegyek. – Nyugodtan nézett Emilianóra.

– Ezt nem teheti a kutyákkal! Imádják magát.

– Én is nagyon szeretem őket, de már az elején megmondtam, hogy nem maradhatok sokáig.

– Hogy találjak ilyen gyorsan valaki mást?

Becky keresztbe fonta a karját tekintélyes méretű melle előtt. A türelem és a kétségbeesés keverékével nézett Emilianóra. A férfi túlságosan jól ismerte ezt a tekintetet.

– Végül is még négy hete van. És két hónapja tudja, hogy egy hónapon belül elmegyek. Csak udvariasságból írtam a felmondólevelet, hogy emlékeztessem, időben keressen helyettem valakit.

– De én nem akarok senki mást. – Mióta a lány két hónappal ezelőtt kutyaszitterként beköltözött hozzá, egy percig sem kellett aggódnia az állatai miatt. – Megduplázom a fizetését.

Rufus letette a labdát Becky lába elé. A lány felvette, és újra eldobta. Aztán felvillantotta sugárzó mosolyát, amitől Emiliano szíve azonnal hevesebben vert.

Első pillantásra Becky meglehetősen átlagos lánynak tűnt. Amikor először találkoztak, egyfajta egyenruhát viselt, amely fekete blúzból és bő nadrágból állt. Hosszú, sötét haját lófarokba kötötte, az arcát nem festette. Ha a két kutyája nem nála keres menedéket, miután megszöktek Gretától, egy pillantást sem vetett volna rá. Ám a lány mosolya elbűvölte. Nagy zöld szeme, pisze orra és telt ajka volt. Azóta is arra vágyott, hogy megcsókolja. Tudni akarta, hogy az ajkai olyan puhák-e, mint képzelte.

Napokkal később leengedett hajjal pillantotta meg. Gesztenyebarna haja majdnem a derekáig ért.

Általában barátságos volt, de néha indulatos, gyors észjárású, és osztozott a kutyák iránti szeretetében. Ha Becky Aldridge nem lett volna az alkalmazottja, és ezért a számára tabu, már régen ágyba vitte volna.

– Semmi kifogásom, ha megduplázza a fizetésemet, de négy hét múlva akkor is elmegyek. Az új munkahelyemen hat hét múlva kezdek.

– Ó, igen? – A férfi döbbenten nézett Beckyre. – Akkor miért megy el már négy hét múlva?

– Mert még sok dolgom van előtte.

Végül is valahol laknia kell, és már talált is az interneten egy lakást a labor közelében, ahol hamarosan dolgozni fog. Bútorokra is szüksége lesz.

– Mondja meg az új munkaadójának, hogy meggondolta magát.

Becky együttérzően elmosolyodott. Szegény Emiliano aranykanállal a szájában született, és azt hiszi, hogy minden kívánsága teljesül. Amikor ő beleegyezett, hogy ideiglenesen elvállalja a munkát nála, nyilván abban reménykedett, hogy a sármjával ráveheti, hogy maradjon.

– Nem!

Elvégre nem azért tanult évekig, hogy most sutba dobja a diplomáját.

Mielőtt a férfi felháborodottan vitába szállt volna vele, megcsörrent a mobilja, ezért csak egy dühös pillantást vetett rá, mielőtt fogadta a hívást.

Miközben Emiliano beszélt, kicsúszott a kezéből a felmondólevél. Ingerülten rátaposott a csizmája sarkával.

Becky megforgatta a szemét a gyerekes gesztus láttán.

Mivel a szeptemberben kezdődő kutatási projektje előtt négy szabad hónapja volt, azt találta ki, hogy ezen idő alatt olyan munkát vállal, amely nem terheli túlságosan a kis szürke agysejtjeit. Egyszerűen szüksége volt némi szünetre. Így hát a lovaspóló-egyesület büféjében dolgozott. A munka meglehetősen unalmas volt, ezért amikor Emiliano felajánlotta a kutyaszitterkedést, lelkesen beleegyezett. De rögtön az elején közölte vele, hogy csak szeptember közepéig maradhat.

Becky szerette a kutyákat. Együtt nőtt fel velük. Az emberekkel ellentétben a kutyák mindig hűségesek.

Szeretett Emilianónak dolgozni, amit aligha lehetett munkának nevezni. A lovászokkal is jól kijött.

Egy dolgot hamar megtanult: Emiliano nem érti a tréfát, ha az állatairól volt szó. Éppen egy hete rúgta ki az egyik lovászfiút felmondás nélkül, mert az nem tartotta magát szigorúan a lovak gondozására vonatkozó magas követelményekhez.

Időközben Becky sok mindent megtudott a lovaspólóról. Még tetszett is neki ez a sport. Mivel mindig napszemüveget viselt, senki sem láthatta, hogy alig vette le a tekintetét Emilianóról, amikor az játszott. Mintha összenőtt volna a lóval, olyan könnyedén és elegánsan vágtatott végig a pályán.

Magas, izmos és széles vállú. Az arca olyan, mintha Michelangelo faragta volna: nagy barna szempár, magas arccsont, ívelt ajkak. Sötétbarna, oldalt felnyírt haj. Becky megértette, miért dobogtatta meg annyi nő szívét. Ő maga igyekezett kordában tartani az iránta táplált érzéseit, ennek ellenére meglehetősen féltékeny volt a rajongókra, akik állandóan körülötte nyüzsögtek.

A flörtölés egyszerűen Emiliano vérében volt. Minden nőben azt a benyomást keltette, hogy ő a szíve választottja. Ezt nem szabad elfelejtenie, amikor a férfi kihívóan, pimaszul rámosolyog! Emiliano számára ez teljesen normális viselkedés.

Éjszaka azonban Beckyt erotikus álmok kínozták. Egyre nehezebben tudta elrejteni valódi érzéseit. Minél hamarabb elhagyja a birtokot, annál jobb. Amint elkezdi az új munkáját, nem lesz többé ideje Emilianóra gondolni.

A telefonbeszélgetés után a férfinak láthatóan jobb kedve lett.

– Meséltem már arról a Picasso képről. Eddig nem akarták eladni nekem, de most már az enyém – mondta diadalmasan.

– Gratulálok!

A világ egyik legsikeresebb lótenyésztője és pólójátékosa egyben nagy műkedvelő is volt, saját galériákkal Londonban, New Yorkban, Madridban és Buenos Airesben, ahol a közönség gyönyörködhetett az Emiliano által megszerzett gyönyörű műalkotásokban.

– Ha nyit egy galériát Oxfordban, szívesen megnézem, ha lesz majd időm.

– Miért pont Oxfordban?

– Nem olvasta az önéletrajzomat?

Becky elküldte e-mailben, és feltételezte, hogy a férfi el fogja olvasni, mert biztosan tudni akarja, ki az a nő, aki a kutyáira vigyáz.

Emiliano keresztbe fonta a karját a mellkasa előtt.

– Minek? Kiválóan ismerem az emberi természetet – állította önelégülten.

Becky ismét az ég felé fordította a tekintetét. Az első esőcsepp az orrán landolt. Gyorsan megveregette a combját, hogy magára vonja a kutyák figyelmét. Be akart menni velük a házba, mielőtt elkezdett zuhogni.

– Négy hét van még hátra. Azt javaslom, adjon fel egy álláshirdetést.

– Nem szükséges – szólt utána Emiliano, amikor a lány elindult a ház felé az állatokkal. – Maga úgyis marad.

Becky megfordult, és hátrafelé lépkedett tovább.

– Téved! – kiáltotta.

– Hát nem tudja, hogy én mindig megkapom, amit akarok, bomboncita?

– Akkor itt az ideje, hogy visszavegyen az egójából.

A lány pimaszul odaintett a férfinak, majd a kutyákkal együtt elsietett.

2. FEJEZET

Mindenkinek magángéppel kellene repülnie, gondolta Becky másnap, de nem egy mogorva milliárdossal. Még Rufusnak és Barney-nak sem sikerült mosolyt kicsalnia Emilianóból.

Becky inkább nem akarta tudni, miért olyan rosszkedvű attól, hogy meglátogatja az anyját. Elég gondot okozott neki, hogy megküzdjön a férfi iránt érzett vonzalmával.

Elszántan füldugót tett a fülébe, becsukta a szemét, és úgy tett, mintha aludna. Mindeközben érezte a főnöke feszültségét.

Monte Cleure-ben csillogó fekete limuzin várta őket. Becky figyelmesen nézett ki a sötétített ablakokon, és arra a következtetésre jutott, hogy a Franciaország és Spanyolország között leterülő kis hercegség versenyt ragyog a limuzinnal.

Rövid autózás után egy jókora parkkal övezett birtokra kanyarodtak. Becky csodálkozva nézte a nagy, terrakotta csempével burkolt, világossárga színűre festett villát.

– Először is kitesszük magát és a kutyákat a szállása előtt – mondta Emiliano szűkszavúan, amikor megálltak egy élénksárga kis ház előtt. Egy egész tucat volt belőlük. A birtok alkalmazottai laktak itt.

– Szép – mondta Becky.

– Ha bármire szüksége van, kérem, forduljon hozzám! – tette hozzá Emiliano.

Becky mosolyogva megsimogatta Rufus fejét.

– Minden rendben lesz.

– A kutyák szabadon járkálhatnak az egész területen. A villába viszont nem mehetnek be.

Emiliano valószínűleg majd gyakran átjön, hogy a kedvenceivel legyen, gondolta Becky.

– Az útlevelét magával kell vinnie, ha elhagyja a házat. Mindenütt nyüzsögnek a biztonsági őrök.

– Fegyveresen?

– Igen.

A sofőr udvariasan kinyitotta a lánynak a limuzin ajtaját.

– Akkor valószínűleg óvatosnak kell lennem velük – viccelődött Becky, mosolyt csalva Emiliano arcára.

Kiszállt a kocsiból, Rufus meg Barney követték, és engedelmesen megvárták, amíg a lány elbúcsúzott a gazdájuktól.

– Chau, bomboncita!

– Hasta luego. – Viszlát később.

Emiliano mindig mosolygott, amikor a lány egy tőle tanult spanyol kifejezést használt, ma azonban csak grimaszolt.

Becky elgondolkodva nézett a limuzin után. A kilátás, hogy a hétvégét az anyjával tölti, elrontotta Emiliano kedvét. Vajon miért?

Emiliano légpuszival üdvözölte édesanyját, Celestét, a vidám özvegyet.

– Nem hoztál magaddal barátnőt? – kérdezte Celeste, és belekarolt a fiába.

Emiliano a kutyaszitterére gondolt.

– Nem, ezúttal nem.

– Ez egyáltalán nem vall rád, mojito. Mindig izgatottan várom a legújabb szépséget, aki a partnered az éves nyári partimon. Egyébként a vendégeim is.

– Nem volt időm randizni – állította Emiliano.

Valójában két hónapja nem randevúzott. Valamilyen ismeretlen okból már nem érdekelték a nők, akik úgy nyüzsögtek körülötte, mint darazsak a nyitott lekvárosüveg körül.

– Már készülsz a Delgado Konszern átvételére?

– Miért kellene? Talán mégiscsak megtaláljuk az apám végakaratát.

Emiliano nevelőapja, Eduardo hat hónappal ezelőtt halt meg. A temetés napján Emiliano féltestvére, Damian észrevette, hogy a végrendelet eltűnt a széfből. Mivel Eduardo úgy rendelkezett, hogy a cég a vér szerinti fiára szálljon, Damian számára egyértelmű volt, hogy Emiliano tüntette el a végrendeletet. Ha a következő három héten belül nem kerül elő, Monte Cleure archaikus törvényei szerint a teljes örökség az idősebb fiúé lesz. Emiliano így egy csapásra egy milliárdokat érő pénzügyi szolgáltató csoporttal lenne gazdagabb, ami valójában a féltestvérét illetné – és jogosan, ahogy azt Emiliano őszintén beismerte.

– Talán – felelte Celeste. – De ha nem, akkor az apád birodalma a tiéd.

Nem az apám volt, gondolta Emiliano. A biológiai apja egy argentin pólójátékos volt, aki tíz héttel a születése után meghalt. Egy évvel rá Celeste hozzáment Eduardóhoz, aki örökbe fogadta a gyereket, de soha nem tudta szeretni. Emiliano csupán Celeste termékenységének bizonyítékául szolgált neki. Eduardónak ugyanis szüksége volt örökösre, aki egy nap átveszi a céget, így Damian érkezése nem sokáig váratott magára.

A sors iróniája lenne, ha végül a fogadott fiú örökölné Eduardo teljes vagyonát. Tíz évvel ezelőtt Emiliano néhány hónapig a Delgado Konszernnek dolgozott – katasztrofális következményekkel. Csak Celeste kedvéért vállalta a munkát, mivel nem igazán volt érzéke a számokhoz, de az volt az utolsó alkalom, amikor szívességet tett neki. Gyerekkorában bálványozta az anyját, mostanra azonban átlátott rajta: Celeste végtelenül önző és narcisztikus teremtés.

De az anyja.

– Nekem nem kell – mondta Emiliano.

– Damianre akarod hagyni? – Az asszony felnevetett.

Emiliano fanyarul elmosolyodott. Celestével bonyolult a kapcsolata. A féltestvérével viszont egyszerű: gyűlöli őt. És az érzés kölcsönös. Tíz éve egyetlen szót sem váltottak egymással, de évente kétszer kénytelenek voltak találkozni.

Az, hogy egy hiányos öltözetű szépséggel a karján jelent meg a hagyományos nyári partin, mindig is titkos örömöt szerzett Emilianónak, mert ezzel kiváltotta Damian nyilvánvaló nemtetszését. Apa és fia mindig is rosszat gondoltak róla.

– Még nem tudom, mit fogok kezdeni vele.

– Tudom, hogy teljesen lefoglal a tenyésztés és a lovassport.

Ez igaz volt. Emiliano irányította a világ különböző pontjain stratégiai szempontok alapján létrehozott istállókat, ahol lovakat tenyésztett, versenylovakat, valamint a lovaspólóhoz alkalmas állatokat tréningezett.

– Ráadásul egy sikeres pólócsapat kapitánya vagy. Természetesen nem akarod feladni. Én nagyon jól ismerem a Delgado Konszernt, és szívesen irányítanám, természetesen az érdekeidet figyelembe tartva.

– Természetesen.

Emiliano jelentőségteljesen elmosolyodott. Celeste mindig is hihetetlenül hataloméhes volt, ezért a férfi biztosra vette, hogy ő lopta el a végrendeletet és az üzleti dokumentumokat. Ha ezek az iratok előkerülnének, többé nem lenne befolyása a vállalat működésére. Damian soha nem adná át az irányítást.

– Majd beszélnünk róla, ha eljön az ideje. Mondd csak, mikor érkezik Damian?

– A gépe most szállt le, szóval hamarosan itt lesz. Egyébként magával hozza a barátnőjét is.

– Akkor bizonyára komoly a dolog.

A féltestvére még soha nem hozott barátnőt családi ünnepségre. Valószínűleg attól félt, hogy Celeste undok lesz vele.

– Légy kedves hozzá! – intette az anyja.

Emiliano csak nevetett.

– Egy kicsit rendbe hozom magam. Ebédnél találkozunk.

– Odakint eszünk. Ne merészeld magaddal hozni a korcsokat!

A kedvenceit „korcsoknak” meri nevezni! Ezért még lakolni fog…

Emiliano kritikusan nézte a tükörképét. Utált szmokingot viselni, de Celeste ragaszkodott hozzá.

Tulajdonképpen mindig jól érezte magát a nyári partikon. A több száz illusztris vendég – gazdagok, hírességek, különcök – jól benyakalt, majd a várakozó limuzinokhoz és helikopterekhez botorkáltak, kezükben a finom ajándékokkal teli táskákkal.

Miért lenne ezúttal másképp? Celeste belebújt a főpapnő szerepébe, Damian magában merengett, ő maga pedig jól szórakozott. A testvérek semmibe vették egymást, nem is titkolták kölcsönös utálatukat. A köztük lévő feszültség azonban mostanra még jobban kiéleződött. Gyanakodva, egyetlen pillanatra sem vették le a szemüket egymásról. Emiliano keserű ízt érzett a szájában.

Hirtelen felindulásból elővette a mobilját, és felhívta Beckyt.

A lány harmadik csörgés után felvette.

– Hol van most?

– Sétáltatom a kutyákat, és próbálok kitérni a biztonsági őrök golyói elől.

Emiliano elmosolyodott. A Beckyvel folytatott beszélgetés azonnal feldobta a hangulatát.

– Hamarosan visszajön?

– Nem hiszem. Jó három kilométerre vagyunk az erdőben. Miért? Minden rendben?

Nem, semmi sincs rendben. Emiliánónak rossz előérzete volt, de ezt inkább megtartotta magának.

– Igen, csak gyorsan meg akartam nézni a kedvenceimet, amíg józan vagyok.

Becky vidám nevetése zene volt a füleinek.

– Körülbelül fél óra múlva visszaérhetünk.

– Nem szükséges. Majd reggel találkozunk… úgy értem, reggel találkozom a kutyákkal. Szép estét, Becky!

– Köszönöm. Érezze jól magát a partin!

– Megpróbálom.

Emiliano visszacsúsztatta a mobilt a zsebébe, és tűnődve ivott egy kortyot a whiskyből. Elképzelte maga mellett Beckyt egy lélegzetelállító estélyiben. Még soha nem látta őt ruhában vagy szoknyában. Mindig farmert viselt, amikor a kutyákat sétáltatta. Még soha nem látta meztelen lábát sem. Csak annyit tudott, hogy mesés alakja van: telt mell, keskeny derék és kerek popsi.

A legtöbb női partivendégnek ügyelnie kellett a külsejére. Valószínűleg állandó diétán éltek, vagy zsírleszíváson estek át, és az arcuk teljesen sima volt. Míg Beckynek valószínűleg hamarosan nevetőráncok jelentek meg a szeme és a szája körül.

Ha rajta múlna, a saját maga győződne meg erről. A lánynak vele… illetve a kutyáival kell maradnia. Rá fogja beszélni mindjárt a hétvége után.

Úgy tűnt, Beckyt nem érdekli a pénz, de persze mindenkinek megvan az ára.

– Emiliano!

Az éles hangra összerezzent, és megfordult. Kylie, egy elkényeztetett angol örökösnő igyekezett felé. Csontos karját a férfi nyaka köré fonta. Parfümjének émelyítően édes illata megcsapta Emiliano orrát.

– Rossz fiú. – Kylie duzzogva húzta el a száját. – Azt hittem, fel fogsz hívni.

Emiliano bűntudatos vigyorral szabadította ki magát a nő szorításából.

– Elnézést. Rengeteg dolgom volt.

Kylie is jelen volt a pólómérkőzésen, ahol Rufus és Barney elszökött. A Delgado csapatának elődöntőbeli győzelme után csatlakozott az ünnepléshez. Emiliano homályosan emlékezett arra, megígérte neki, hogy a mérkőzés végeztével elviszi vacsorázni. Aztán rögtön el is felejtette Kylie-t. Pedig a lány tulajdonképpen az esete: szép, szőke, hosszú lábú, és nem lehet elmondani róla, hogy magas lenne IQ-ja. Tíz évvel ezelőtt egy szuperintelligens nővel volt együtt, akiről utólag kiderült, hogy csaló és bűnöző. Sajnos, Emiliano erre túl későn jött rá. A világa akkor szó szerint összeomlott.

A szeme sarkából látta, hogy a bátyja közeledik felé. Valami baj volt Damiannel. Miért hozta magával ezt a Miát? Angol lány, és tegnap együtt ebédelt a családdal. Este pedig mindannyian ellátogattak a kaszinóba. Mia remek humorérzékkel rendelkezett, és pont az ellentéte volt annak az unalmas nőnek, akit Damian legutóbb bemutatott a családnak.

Emiliano megérezte, hogy valami nincs rendben a kapcsolatukkal, és a rossz előérzete csak fokozódott.

Becky mélyen aludt, de felébredt, amikor a kutyák ugatni kezdtek. Csak ekkor hallotta meg, hogy valaki kopogtat a bejárati ajtón.

Álmosan felállt, felvette a fürdőköpenyét, és az ajtóhoz botorkált.

– Máris megyek! – kiáltotta.

Csakis Emiliano lehet. Valószínűleg részeg, és a kutyákat akarja látni. Ezt a szokását már ismerte Angliából.

Rosszkedvűen nyitotta ki az ajtót, és épp meg akarta mondani, mit gondol, de a férfi zavart arckifejezését látva torkán akadtak a szavak.

– Mi történt? – érdeklődött aggódva.

Emiliano némán elbotorkált mellette, és lehuppant a nappali kanapéjára. Erőtlenül megsimogatta a kutyák fejét.

– Emiliano?

A férfi gyötrődve nézett fel, de hallgatott.

Becky leguggolt mellé, és megragadta a szabad kezét. Jéghideg volt. Szmokingkabátját nedvesnek érezte, és klórszaga volt. Ruhástul a medencébe ugrott volna? Most vette észre a felhorzsolt ujjperceket. Biztosan verekedett.

A szíve elszorult. Valami szörnyűség történhetett.

– Menj, és zuhanyozz le, hogy felmelegedj!

Emiliano lehunyta a szemét. Halálosan kimerültnek tűnt. Becky szerette volna a leheletével felmelegíteni jéghideg kezét, ahogy az anyja tette vele, amikor még kicsi volt. Ehelyett felállt.

– Hozok valami forró italt.

A konyhában feltett egy kis vizet, és kakaót főzött. Helikopter repült el a ház felett. Még éjfél sincs, és a vendégek máris távoztak volna a partiról? Mi történt?

A nappali üres volt, amikor Becky visszatért a kakaóval. A fürdőszobában csobogott a víz. Emiliano nyilvánvalóan felkelt, hogy lezuhanyozzon. És utána mit vesz fel? Csak a fürdőköpeny jöhet szóba. Becky elszántan kibújt belőle, bekopogott a fürdőszoba ajtaján, és közölte, hogy letett egy fürdőköpenyt a padlóra.

Aztán megnyugtatta a kutyákat – akik természetesen érezték, hogy a gazdájukkal történt valami –, és a nappaliban várta Emilianót.

Nem kellett sokáig várnia. A fürdőköpeny, amely Becky vádlijáig ért, alig takarta Emiliano combját. A lány gyorsan elfordította a tekintetét. Ez a férfi még fürdőköpenyben is hihetetlenül szexi…

– Itt tölthetem az éjszakát?

Emiliano egyébként élénk hangja furcsán monotonan csengett.

Becky megdermedt. Valami komoly dolog történhetett.

– Természetesen – válaszolta. – Előkészítem az ágyat a vendégszobában. Addig is megihatod a kakaódat.

– Köszönöm. Csak egy kis alvásra van szükségem.

Becky az egyik szekrényben talált ágyneműt. Mivel párna nem volt, hozott egyet a szobájából.

Amikor visszatért a nappaliba, Emiliano az ablaknál állt, kakaósbögrével a kezében.

– Megvetettem az ágyat. Most visszamegyek aludni. Szükséged van még valamire?

Emiliano megfordult és pislogott. Gondolatban nyilvánvalóan nagyon messze járt. Hálásan emelte fel a csészéjét.

Becky szerette volna átölelni és megvigasztalni, mert a férfi szörnyen zaklatottnak tűnt. Gyorsan összeszedte magát.

– Próbálj meg aludni! – mondta halkan, és kiment.

A hátában érezte Emiliano tekintetét.

Nem sokkal később az ágyában feküdt a sötét hálószobában, és azon tűnődött, hogyan tud majd elaludni a helikopterek hangos kerepelésétől.

Végül eluralkodott rajta a fáradtság. Utolsó gondolata Emiliano volt – mint minden este, amióta csak megismerte.

Egy idő múlva hangos kiáltások ébresztették fel álmából.

3. FEJEZET

Emiliano egy kezet érzett a fején.

– Emiliano, ébredj!

A férfi riadtan nyitotta kis a szemét. A sötétben egy halványan kivehető alak guggolt az ágy mellett. Becky…

Ujjaival végigsimított a lány haján, próbálta összeszedni magát. Gyerekkora óta nem volt ilyen szörnyű rémálma. Most igen. Gyerekkora kegyetlen boszorkánya jelent meg benne. A saját anyja. Egy gyilkos.

Becky óvatosan a férfi kezéért nyúlt.

– Még mindig jéghideg. – Felállt. – Hozom a paplanomat.

Emiliano reszketve, fogvacogva feküdt a sötétben. Nem merte újra lehunyni a szemét, mert félt a rémálmoktól.

Becky óvatosan ráterítette a paplant, bebújt alá, átölelte, és megsimogatta a hátát. Emiliano odasimult hozzá. Selymes hajának samponillata megnyugtatóan hatott rá.

Becky gyengéd karjaiban hamar felmelegedett, és a kábasága is elmúlt. Eszébe jutott, hogy mennyire igyekezett partihangulatba kerülni. Ruhástul belevetette magát a medencébe is. Amikor átöltözni indult a szobájába, Damian útját állta, és megmutatta az anyja bűnösségének egyértelmű bizonyítékát. Amikor bűnrészességgel vádolta meg, Emiliano öklével a falra csapott. Nem csoda, hogy fájnak az ujjpercei.

Aztán életükben először, testvéri szövetséget kötöttek ördögi anyjuk ellen. A parti javában tartott, amikor Damiannel ledobták a bombát, aztán faképnél hagyták a megdöbbent vendégsereget. Nem igazán emlékezett, hogyan jutott el Becky házához.

A lány meleg keze megérintette a hátát, aztán sietve elhúzódott.

– Meztelen vagy? – kérdezte megrökönyödve.

– Bocsánat – nyögte Emiliano rekedten.

Meg is feledkezett róla, hogy meztelen. Most hirtelen megérezte, mennyire izgatottan reagál a gyönyörű nőre, akihez odabújt.

– Semmi baj – suttogta Becky döbbenten.

Megőrült, hogy ágyba bújt ezzel a szexi férfival? Csak a késztetés hajtotta, hogy melegítse és vigasztalja. De ahogy az illata megcsapta az orrát, váratlan érzéseket ébresztett benne. Forróság járta át a testét.

– Bocsánat – mondta Emiliano újra, és a hátára fordult.

Becky nehezen kapott levegőt. Ő is a hátára is fordult, a feje a párnán nyugodott. Ez azonban nem sokat segített, mivel a testük még mindig összeért a keskeny ágyban. Emiliano haja csiklandozta a homlokát.

Ha a férfival nem történt volna valami szörnyűség, Becky már visszavonult volna a saját szobájába, és ha kell, fürdőlepedővel takarózna. De nem hagyhatta egyedül Emilianót ebben az állapotban. Vérfagyasztó kiáltásai még mindig ott visszhangoztak a fülében.

Egyszerre fordítottak hátat egymásnak. Becky a vállára húzta a paplant, és lehunyta a szemét. A szíve hevesen vert, a teste bizsergett. A levegő valósággal szikrázott közöttük.

Emiliano elszántan próbált elaludni. Becky feledtette vele a rémálmot, és kitörölte az éjszaka eseményeinek emlékét. Most már csak a lány közelségét érezte. Miért fekszik meztelenül egy ágyban Beckyvel? Soha nem kezdett az alkalmazottaival, függetlenül attól, mennyire csábosak voltak, vagy milyen intenzív flörtöltek vele. Tíz éve tartotta magát ehhez az aranyszabályhoz, de Beckyvel szemben ez az elhatározása kezdett meginogni. Pedig a lány nem is közeledett hozzá. Elég volt, hogy mindennap látta őt – a szűk farmerben, meg ahogy melle pedig kihívóan táncolt, amikor dobta a kutyáknak a labdát. Még egy szentet is kísértésbe vitt volna.

És mos leírhatatlanul izgató volt feküdni mellette meztelenül. Az erekciója fájdalmasan lüktetett. Becky selymes haja csiklandozta a hátát. Dios, ez kínzás!

Összeszorította a fogát, felült, és visszahajtotta a paplant.

– Mennem kell.

Becky döbbenten kapta fel a fejét. Még a sötétben is látta, mennyire merev Emiliano teste. Gyorsan belekapaszkodott a paplanba, mielőtt kinyújtotta volna feléje a kezét. Észszerűbb hagyni, hogy elmenjen, ő pedig megpróbál aludni.

Azonban túlságosan izgatott volt ehhez. Forró vágy járta át a testét…

Hallotta, hogy Emiliano többször mély levegőt vesz, és ösztönösen közelebb csúszott hozzá.

– Emiliano?

Soha nem látta még ilyen feszültnek a férfit. És ahogy ránézett…

Egy örökkévalóságnak tűnő idő után az arcára kiült a gyötrelem, majd lehajolt, két kezébe fogta Becky arcát, és hevesen megcsókolta.

Meglepődött, amikor a lány viszonozta. Egyre vadabbul csókolóztak. Becky nyelvének íze mámorító volt. Most már képtelenség lett volna leállni.

Emiliano valósággal rávetette magát a lányra. A tekintetük összeolvadt, majd ismét a csókra koncentráltak, a vad, szenvedélyes, követelőző csókokra. Becky teljesen átadta magát a mindent elsöprő érzéseknek, végigsimított Emiliano haján, a nyakán, a testén.

Emiliano keze is erotikus felfedezőútra indult, levette Becky pólóját, megsimogatta a mellét, és addig ingerelte az érzékeny bimbókat, amíg a lány felnyögött a gyönyörtől. Ezután becsúsztatta a kezét a rövidnadrágjába. Beckyt még egyetlen férfi sem érintette meg ilyen bensőségesen.

Minden csókkal, minden cirógatással a benne égő tűz egyre hevesebben lángolt. A férfi erekció a combjához ért, és Becky ösztönösen felemelte a fenekét, hogy még közelebb kerüljön vágyainak tárgyához. Valósággal megrészegült a kéjtől. A következő pillanatban a rövidnadrág már a földön landolt. Becky ismét Emiliano felé hajolt. Újra csókolóztak, nyelvük érzéki táncba olvadt össze. A lány széttárta a lábait, egy másodpercet sem akart tovább várni.

Emiliano egyetlen döféssel hatolt belé. Becky felkiáltott. Nem a fájdalomtól, hanem a gyönyörtől. Leírhatatlan érzés volt, hogy Emiliano mélyen benne van. A férfi számára is az lehetett, mert kéjesen felnyögött.

Becky a férfi dereka köré kulcsolta a lábait, lehunyta a szemét, és teljesen átadta magát a szerelmi játéknak. Emiliano egyre gyorsabban és gyorsabban mozgott, ő pedig alkalmazkodott a ritmusához.

Aztán érezte, hogy valami megállíthatatlanul közeledik, és az elképzelhetetlen gyönyör a magasba repítette. Hangosan felsikoltott, belekapaszkodott Emilianóba, és hagyta, hogy a hullámok elsodorják. A férfi fokozza a tempót, egyre erősebben és erősebben döfködte. Aztán a nevét kiáltotta, és ő is elélvezett.

A szíve vadul dobogott. Ez volt Emiliano első tudatos érzékelése. Aztán észrevette, hogy Becky szíve is hevesen ver. Ugyanúgy kifulladt, mint ő.

Mit tettem? Villámgyorsan elszakadt Beckytől, felült, a lábát letette a földre, és minden általa ismert nyelven káromkodott.

– Ennek nem lett volna szabad megtörténnie – zihálta.

A lány, akivel az imént szeretkezett, nem válaszolt. Emiliano nem mert ránézni. Mi ütött belé? Teljesen megőrült?

Egyébként is mit keres itt? A kutyái miatt jött, nem? Egyszerűen magával vihette volna őket a villába. Elvégre az anyja az egyik barátja helikopterén elmenekült.

Émelygett. Mit tett?

Ujjaival rémülten végigszántott a haján.

– Kérlek, mondd, hogy szeded a tablettát!

Beszédes csend.

A francba! Még soha nem szexelt óvszer nélkül. Még soha nem vesztette el ennyire az önuralmát.

Ebben a pillanatban gyűlölte magát.

– Mikor volt az utolsó menzeszed? – kérdezte durván.

Maga is tudta, hogy lehetetlenül viselkedik, de úgy érezte, mintha kicsúszott volna a talaj a lába alól.

Becky felegyenesedett.

– Jobb, ha most elmész – mondta halkan.

– Máris. De tudnom kell, hogy van-e okunk aggodalomra.

Becky mereven bámulta a férfi hátát. Legszívesebben összegömbölyödött és sírva fakadt volna.

Élete legfantasztikusabb élményét Emiliano durvasága tönkretette. Erre számított a legkevésbé. A gyáva alak még csak a szemébe sem mert nézni.

– Nincs miért aggódnod – mondta, lehajolt, és a pólójáért nyúlt.

– Ne játszadozz velem! Ha gyereked lesz, mert nem használtam óvszert, az az én problémám is. Mennyire kellene aggódnom?

Becky nem tudta, hogy nevessen vagy sírjon. A menstruációja mindig pontos volt, és most a ciklusa felénél járt. Termékeny napjain a testhőmérséklete enyhén megemelkedett, és a mellében húzást érzett. Talán ezért reagált olyan hevesen Emilianóra. Az utódnemzés ősi ösztöne, nem pedig a szexi főnöke miatt.

– Nagyon. – Becky felvette a pólóját, felállt, és a fürdőszoba felé indult. – Most lezuhanyozom. Valószínűleg magad is megtalálod a kijáratot.

A fürdőszobában majdnem megbotlott Emiliano vizes ruháiban. Gyorsan összeszedte az egészet, kidobta a folyosóra, és bezárta maga mögött az ajtót.

Emilianót heves bűntudat gyötörte. Legszívesebben egy évig aludt volna, hogy aztán felébredjen ebből a rémálomból.

Felnézett. A folyosón égett egy lámpa. Gyorsan felállt. El akart menni, mielőtt Becky kijön a fürdőszobából. A fenébe, a ruhái még mindig ott vannak! Lepedőben kell visszamenni a villába?

Még egy utolsó pillantást vetett az ágyra. Mi az a folt a lepedőn? Megdörzsölte az állát, és jobban megnézte.

Elfogta a pánik, amikor rájött, hogy mi az, és mit jelent.

A lepedőn vérfolt volt.

4. FEJEZET

Becky éppen a harmadik kávéját itta, és már összepakolta a holmiját az Angliába tartó gépre, amikor hangos kopogás hallatszott. Csak Emiliano lehet az.

Eljátszott a gondolattal, hogy elmenekül, mielőtt a férfi újra megjelenne. Az éjszaka történtek után rettegett a találkozástól. De akkor ugyanolyan gyáva lenne, mint az apja egy évvel ezelőtt, a válás után. Sem ő, sem az anyja számára nem példaképek. Rufustól és Barney-tól is el kell búcsúznia. Nem hagyhatja csak úgy magára őket, Emilianónak még nincs új kutyaszittere.

Végig kell csinálnom, gondolta Becky elszántan. Már csak három és fél hét van hátra. Összeszedte magát, felállt a kanapéról, és az ajtóhoz ment.

Emiliano ramatyul nézett ki: borotválatlan, duzzadt szemek, nedves haj. De a fekete farmer és a fehér póló tökéletesen állt rajta.

Beckyt bosszantotta, hogy a szíve azonnal izgatottan dobogni kezdett.

Szerencsére Barney és Rufus elterelte a figyelmét. Boldogan rohantak be a házba. A lány szó nélkül beengedte Emilianót is.

– Máris indulunk? – kérdezte.

– Nem. – A férfi a nadrágzsebébe dugta a kezét. – Még néhány napig maradnunk kell. Talán egy hétig is.

Becky tudomásul vette.

– Szabad? – Emiliano a kávéskannára mutatott.

– Szolgáld ki magad!

A lány a csészéjéért nyúlt, kinyitotta a teraszajtót, és kiment a kertbe. Kellett a friss levegő. Odabent megérezte Emiliano tusfürdőjének illatát, és azzal fenyegette, hogy elgyengíti.

A kutyák kíséretében Emiliano követte a lányt, és leült a kerti asztalhoz.

Reggel kilenc órakor a hőmérséklet még elviselhető volt. Ez azonban gyorsan megváltozik, ha a nap továbbra is felhőtlen égboltról süt le.

– A tegnap este…

Becky félbeszakította:

– Nem akarok erről beszélni! Megtörtént, de többé nem fog.

– Megeshet, hogy gyerekünk lesz – mondta Emiliano halkan.

Becky pontosan ezt a témát akarta elkerülni. Lenyelte a kibuggyanni készülő könnyeket. Az első alkalmat romantikusabbnak képzelte. Annyira váratlanul érte, hogy még csak nem is védekezett.

– Akkor imádkozz, hogy ne így legyen! – nyögte végül rekedten.

– Ó, bomboncita!

– Soha többé ne hívj így!

Valószínűleg minden nőt így becéz. Eddig azt képzelte, hogy a férfi csak őt szólítja így. Milyen ostoba volt…

– Bocsánatot kell kérnem, mert a szeretkezésünk után tanúsított viselkedésem megbocsáthatatlan volt.

– Így igaz.

– Bom… Becky, annyira sajnálom.

– Nem akarok beszélni róla. – A lány kétségbeesetten pislogta vissza a könnyeit. – Már el is felejtettem. Azt ajánlom, hogy te is ezt tedd. Ha valóban terhes vagyok, majd megbeszéljük. De egyelőre hálás lennék, ha nem hoznád fel a témát.

– Szűz voltál?

Ez annyira megalázó! Becky dühösen felugrott.

– Mondtam, hogy nem akarok többet beszélni róla!

– Válaszolj a kérdésemre!

– Mi értelme? Nem változtat semmin.

Emiliano az asztalra csapott.

– Ez mindent megváltoztat.

– Miért?

Becky kétségbeesetten próbálta kordában tartani az érzelmeit. A félelem, a düh, a szégyen, a kétségbeesés és – ami még rosszabb – a vágy veszélyes keverékét. Ha Emiliano most magához rántana, elolvadna a karjaiban, ahelyett hogy ellökné magától. Úgy tűnt, az éjszakai szeretkezés megváltoztatta őt. Míg Emiliano valószínűleg még a nevére sem emlékezik majd, miután feladja nála az állását.

– Hirtelen lovagias lettél? – kérdezte élesen. – Mit számít, hogy szűz voltam-e, vagy sem? Lefekszel a nőkkel, aztán eldobod őket. Mindig így megy.

Emiliano dühösen felugrott. A Beckyvel folytatott szenvedélyes szeretkezés emléke nem hagyta aludni, akárcsak az anyja miatti kétségbeesése. Legjobban azonban az zavarta, hogy Becky nyilvánvalóan még szűz volt. Keserű szemrehányásokat magának. Vajon fájdalmat okozott neki? Megbocsáthatatlan lenne. De honnan kellett volna tudnia, hogy huszonöt évesen a lány még érintetlen? Bárcsak sohasem kopogtatott volna be hozzá!

Még mindig erős vágyat érzett iránta. Bosszantotta, hogy nem tud úrrá lenni rajta. De annyira kívánta, hogy újra megcsókolja, hogy megízlelje…

– Nem vagyok szent, Becky, de teljesen téves az elképzelésed arról, hogyan bánok a nőkkel.

– Badarság! Tiszteletlen vagy velük. Úgy tekintesz rájuk, mint árucikkre, amit használsz, és utána eldobsz.

Emilianót megdöbbentette ez a kijelentés. Soha sem hagyott kétségek afelől, hogy csak alkalmi szexre vágyik. Az egyetlen kivétel tíz év alatt Becky volt.

– Ha igaz lenne az állításodban, akkor most nem lennék itt.

– Valószínűleg attól félsz, hogy a meggondolatlanságodnak következményei lesznek!

– Meggondolatlanság?

– Pontosan.

– Rendkívül készséges partner voltál, bomboncita. – Emiliano még mindig hallani vélte a lány nyögdécselését, érezte a szenvedélyes csókokat… Forró vágy lüktetett az ágyékában. – Szóval kérlek, ne próbálj engem hibáztatni! Mindketten benne voltunk. Tehát te is felelős vagy a következményekért.

– Ha terhes vagyok, életem hátralévő részében viselem a felelősséget.

– Én is.

– Igen? Tehát babapocakkal járkálsz, szülsz, és feladod az összes álmodat? – Becky kissé hisztérikusan felnevetett. – Megmondom, mit fogsz csinálni: támogatsz anyagilag, és továbbra is úgy falod a nőket, mintha mi sem történt volna.

– Még azt sem tudjuk, hogy terhes vagy-e, és máris döntesz a jövőmről? A kép, amit rólam festesz, még rosszabb, mint amitől tartottam.

– Ha nem tetszik a playboy imidzs, jobban meg kellett volna válogatnod, hogy kivel osztod meg az ágyadat.

– Tegnap este nem hallottam panaszt. – A férfi közelebb lépett, mintha mágnesként vonzotta volna a lány.

– Nem volt rá időm.

Emiliano nevetett.

– Akkor azt javaslom, ismételjük meg az egészet, hogy megítélhesd.

Becky zöld szeme dühösen csillogott. Dacosan felszegte az állát.

– Köszönöm, de ha olyan lesz, mint tegnap, inkább lemondok róla.

– Kis hazug!

A férfi átkarolta a lány derekát, határozottan magához húzta, és megcsókolta. Becky reakciója ugyanolyan spontán volt, mint előző este. Készségesen odasimult hozzá, és szenvedélyesen viszonozta a csókot.

Dios! A lány íze még édesebb volt, mint amire emlékezett. Emiliano megragadta a fenekét, hogy kétséget se hagyjon afelől, mennyire felizgatta. Becky követelőzően felnyögött. A férfi erekciója még keményebb lett.

Az asztalhoz szorította a lányt, kezét a pólója alá csúsztatta, és élvezettel felsóhajtott, miközben a selymes bőrt simogatta. Aztán akadályba ütközött. Becky tegnap nem viselt melltartót.

És a sötétben sem csodálhatta őt teljes meztelen pompájában. Erre nem volt idő. Nem tudta kivárni, hogy eggyé váljon vele. Ez a késztetés még soha nem volt ennyire elsöprő egyetlen nőnél sem. Szűz vagy sem, Becky ugyanolyan türelmetlen volt, mint ő! A szex hihetetlenül szenvedélyes volt. A lányt most is vad szenvedély járta át, követelőzően széttárta a combját, kezét a férfi pólója alá csúsztatta, ujjait a hátába fúrta.

Később Emiliano elgondolkodott azon, vajon meddig jutottak volna fényes nappal a teraszon, ahol bárki megláthatja őket, ha Rufus nem dönt úgy, hogy csatlakozik hozzájuk.

Azonnal szétrebbentek.

Becky remegő kézzel próbálta megigazítani a pólóját. A lábából kiszállt minden erő, és éppen csak sikerült lerogynia egy székre. Szégyenkezve a viselkedése miatt, a kezébe temette az arcát. Mi ütött belé? Vajon az ártatlanságával együtt minden erkölcsi érzékét is elvesztette?

Emiliano lehuppant a Becky melletti székre.

– Kérlek, menj el! – mondta halkan a lány. – És találj helyettem valakit minél előbb! Addig természetesen vigyázok Rufusra és Barney-ra, de mostantól csak telefonon fogok veled kommunikálni.

Emiliano tétován felállt, és vonakodva elindult kifelé.

Becky csak akkor vette le a kezét az arcáról, amikor megbizonyosodott róla, hogy távozott. A kutyák leültek mellé, és szomorúan néztek fel rá.

Emiliano a kanapén kuporgott néhai apja dolgozószobájában, és fáradtan nézett fel, amikor a bátyja imbolyogva felállt. Már hat órája egyfolytában ittak az emlékére.

– Ööö… ennünk… kellene, ennünk kell…valamit – motyogta Damian.

Emiliano csuklott.

– Az evésnek túl nagy fontosságot tulajdonítanak.

– Mi? – A bátyja értetlenül nézett rá.

– Ezt mondják az angolok.

– Értem.

Damian visszarogyott a kanapéra, és még egy kortyot ivott az üvegből, mielőtt Emilianónak adta volna.

– Egyébként hol van a barátnőd? – Emiliano az öt nappal ezelőtti parti óta nem látta.

– Elment.

– Hová?

– Haza.

– Hol van az az haza?

– Add ide az üveget!

– Addig nem, amíg nem válaszoltál a kérdésemre, Damian.

– Nos, ahol lakik. Most add ide!

Emiliano engedelmeskedett.

– Nem együtt éltek?

– Nem.

– Mióta vagytok együtt?

– Nem vagyunk együtt.

– Nagyon úgy nézett ki.

Emiliano az üvegért nyúlt.

– Fizettem neki.

– Mi? – Emiliano annyira meglepődött, hogy eltévesztette a száját, és borostyánszínű ital lefolyt az állán. – Azt hittem, színésznő.

– Az is. Fizettem neki, hogy úgy tegyen, mintha szerelmes lenne belém.

– Miért?

– Segítségre volt szükségem, hogy megtaláljam az apám végrendeletét. Azt hittem, elrejtetted.

– Én meglehetősen biztos voltam benne, hogy Celeste ellopta.

– Igen?

– Mert e aligha loptad volna el, Damian.

– Így van. De nem értem, hogy az anyánk miért égette el.

– Én igen. Tudja, milyen elszánt vagy, és félt, hogy megtalálod, ha nem semmisíti meg.

Öt nap telt el azóta, hogy rájöttek, mit tett az anyjuk. Kérdőre vonták, mire Celeste elmenekült egy barátja helikopterén. De egy nap megfizet azért, amit tett! A Delgado testvérek ebben egyetértettek. Minden bizonyítékot átadtak a Monte Cleure-i rendőrségnek, akik elfogatóparancsot adtak ki az asszony ellen. Feltehetően azért nem emeltek vádat, mert csak közvetett bizonyítékok voltak, ráadásul Celeste túl sokat tudott a Monte Cleure-i előkelő társaság titkairól. Gyakorlatilag bárkit megzsarolhatott, vagy viszontszívességet követelhetett. A nő, aki arra tanította a fiait, hogy sakkjátékosként gondolkodjanak, és minden eshetőségre készüljenek fel, volt a legnagyobb stratéga.

Ha azonban valaha újra Monte Cleure földjére lépne – márpedig egy ponton elkerülhetetlenül meg kell tennie, mert ez az ingatlan az egyetlen tulajdona, és minden más a néhai férje nevén volt – letartóztatják.

Emiliano buzgón remélte, hogy ez a sajtó jelenlétében fog megtörténni, és az egész világ megtudja, hogy Celeste Delgadót gyanúsítják a férje meggyilkolásával.

– Tudod, mit nem értek? – kérdezte Damian nehezen forgó nyelvvel.

– Mit?

– Hogy mindketten együtt rúgunk be.

Emiliano ismét átnyújtotta az üveget neki.

– Gyakrabban kellene csinálnunk.

Tekintettel a hosszú évekre, amikor gyűlölte a bátyját. Szerencsére ezt most már maguk mögött hagyták. A bátyja és ő egy csapat.

És Becky? Damiannel annyi megbeszélnivalójuk volt az elmúlt napokban – üzleti és magánéleti –, hogy a nap folyamán alig gondolt rá. Azért rúgott be, hogy este is így legyen. Egyáltalán nem akart semmire sem gondolni. Se Beckyre, se Celestére, se az elhunyt nevelőapjára.

Lassan azonban felfogta, hogy ez így nem mehet tovább. Sem a mája, sem a vállalkozása nem bocsátaná meg neki, elvégre több száz alkalmazottért felelős.