Juliette Hyland

Szivárvány ranch

Soraya Lane

Kisvárosi újrakezdés

Nina Singh

Ballépés Las Vegasban

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© 2023, Juliette Hyland – Vinton Kiadó Kft., 2026

A mű eredeti címe: Redeeming Her Hot-Shot Vet (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

© 2012, Soraya Lane – Vinton Kiadó Kft., 2026

A mű eredeti címe: Patchwork Family in the Outback (Harlequin Mills & Boon, Romance)

© 2024, Nina Singh – Vinton Kiadó Kft., 2026

A mű eredeti címe: Their Accidental Marriage Deal (Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Windberg Donatella

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA GOLD 40. számában, 2026

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-151-8

A Romana Gold a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2026

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Juliette Hyland

Szivárvány ranch

1. FEJEZET

– Állítólag ma érkezik az új állatorvos.

Sage Pool felhúzta a szemöldökét barátnője, Blaire megjegyzésére.

– Igen. – A kisvárosokban nincsenek titkok. Dr. Jacobs azonban még senkinek sem mondta el, ki veszi át a helyét. – Állítólag már nyitás előtt megjön.

– Kicsit több lelkesedést. Talán most tovább marad. – Blaire felhúzta a szemöldökét.

Ezek a tréfás beszélgetések mindennaposak voltak Sage és Blaire, a grafikus között, aki Sage-et segítette a kutyamenhelyen.

Normális esetben Sage most nevetett volna – de ez volt az utolsó esélye. Túl sok függött attól az ismeretlen állatorvostól, aki ma érkezni fog. Mert ha nem marad legalább egy évig, a rendelőt be kell zárni. De Blaire még nem tudta ezt, Sage is csak véletlenül olvasta el a vállalat központjából érkezett e-mailt, és még senkinek sem szólt róla.

A Spring River-i állatorvosi rendelő munkahelyeit le kellett építeni, valójában már dr. Jacobs felmondásakor. Az új állatorvos elhalasztotta ezt, de az esélyek rendkívül rosszak voltak.

Grafikusként Blaire bárhol dolgozhatott volna, de a legtöbb ember nem maradt sokáig a kaliforniai Spring Riverben. Az eldugott városkában volt egy orvos, egy élelmiszerbolt, egy buszmegálló és egy állatorvosi rendelő, ahol folyamatosan cserélődtek a főorvosok. Egyébként a város csak a túrázókat és télen a síelőket vonzotta.

Az utóbbi időben befektetők vásárolták fel a nyaralókat és lakóházakat, így a város lakói csak nagy nehezen tudtak megfizethető lakóhelyet találni.

– Sage?

– Hagyjuk. Jön egy új állatorvos, mindenki megint azt hiszi, hogy ő majd végleg marad, de el nem tudom képzelni.

– De talán ő lesz az.

– Talán. De valószínűleg ez csak elhalasztja a felmondásomat.

– És akkor kezdődik újra az egész.

Sage igyekezett vidáman hangzani:

– Hát, akkor tudjuk, hogy megy ez.

Csakhogy ezúttal sokkal több forgott kockán.

Blaire kivett egy kiskutyát a dobozból, és simogatta selymes szőrét.

– Folyton az jár a fejemben, hogy a vállalat központja hamarosan bezárja a rendelőt.

Sage-nek hideg futott végig a hátán. Blaire tehát kitalálta. Az e-mail szigorúan bizalmas volt, de bárcsak beszélhetett volna valakivel erről! A rendelő már nem volt jövedelmező, mert kevés volt a kuncsaft, a főorvosok folyamatosan cserélődtek, és harminc mérföldre innen működött egy másik rendelő. Sage ott soha nem találna állatorvosi asszisztensi munkát, évek óta nem volt üresedés.

Ha Sage nem a rendelőben volt, akkor a menhelyén dolgozott. Valójában az volt a célja, hogy bővítse, de nem volt hozzá elég pénze.

A kutyák nem ítélkeznek. A kutyák soha nem vádolják azzal, hogy rossz döntéseket hozott. Nem: a kutyák feltétel nélküli szeretetet adnak, amíg jól bánnak velük.

Régebben Sage arról álmodozott, hogy elhagyja Spring Rivert, biológiát tanul, és megmenti az óceánokat. De nem sikerült. Gyerekkorában az apja elhagyta a családot, az anyja pedig összetört és depresszióba esett. Sage-nek erősnek kellett lennie, nem hagyhatta itt csak úgy. Mindent ő intézett, és megtanult nem reménykedni. Ha nincsenek elvárások, akkor nem is csalódik az ember.

– Gondolod, hogy az új állatorvos megengedi, hogy megvizsgáljuk a menhelyről érkező kutyákat? – kérdezte Blaire.

Dr. Jacobs pontosan tíz perc múlva érkezik az új orvossal. Nem volt ellene, hogy Sage megvizsgálja a menhely kutyáit a rendelőben, de ha kezelésre szorulnak, azért teljes árat kér, ellentétben dr. Andrewszal, aki mindig kedvezményt adott nekik.

Az állatorvosi számlák jelentették a legnagyobb költségtételt egy menhely számára, még egy ilyen kicsi számára is. De ez megváltozna, ha Sage egy nap végre meg tudná vásárolni a Szivárvány Ranchot.

Szerencsére ezek a kiskutyák mind egészségesek és élénkek voltak.

– Köszönöm, hogy pontosan érkezett. – Dr. Jacobs hangja hallatszott be hozzájuk. – Az elődje nem volt ilyen jó az időgazdálkodásban.

Nos, eljött a pillanat. Sage-nek valahogy meg kellett győznie ezt az orvost, hogy maradjon itt egy évnél tovább.

– Megjött. – Blaire visszatette a kiskutyákat a dobozba, és felállt. – Akkor én megyek.

Sage mindegyik kiskutyát megcsókolta a fején.

– Remekül vannak. Hívd fel Mykát, talán ő talál nekik gazdit. A legjobb, ha felteszel pár fotót a weboldalra.

Blaire felvette a dobozt, és elbúcsúzott.

Sage is legszívesebben elmenekült volna. Dr. Jacobs tehetséges orvos volt, de egyáltalán nem szívélyes ember.

– A szakértőnk már itt van. Látták a kocsiját odakint. Ami fogalmam sincs, miért nem esett még szét.

Azt én se tudom.

Sage keresztbe fonta a karját, de aztán újra leengedte. Nem akart ellenségesen viselkedni az új orvossal.

Persze, a kisteherautó látott már jobb napokat is, de három hónapja minden megtakarítását fel kellett használnia, hogy új kocsit vegyen az anyjának. Különben anyja elvesztette volna az állását, és még mélyebb depresszióba süllyedt volna. Meg akarta adni neki a pénzt, de Sage-nek addig be kellett érnie a kisteherautóval.

– Tudom, hogy szebb rendelőkhöz van szokva. – Dr. Jacobs kinyitotta az ajtót, és bejött az új orvossal. – Sage, jó, hogy már itt van, magánál van a lista a…

De Sage nem hallott semmit. Látta, hogy dr. Jacobs továbbra is mozgatja a száját, de semmilyen hang nem jutott el a füléhez. Az új állatorvost bámulta. Olyan magas volt, hogy fel kellett emelnie a fejét.

Ez nem lehet igaz – Holt Cove?! Az arca, amelyet Sage még fiatalkorából ismert, most már formás és férfias volt. Valószínűleg nem ő az egyetlen nő, aki megdermedt, és tágra nyílt szemmel bámult rá.

Hogyan? Mi? Én…

A szavak cikáztak az agyában. Egyszerűen nem tudta elhinni, hogy Holt Cove valóban itt áll előtte. Hő áradt szét a testében, pontosan úgy, mint a legutóbbi találkozásukkor. Két nappal a középiskola befejezése előtt. Az utolsó színdarabjuk után. Csókolóztak.

És az a csók lélegzetelállító volt, érzéki és izgalmas. Holt megígérte, hogy később jelentkezik. Aztán soha többé nem hallott felőle. Az üzeneteire sem válaszolt.

Fájdalmas volt újra látni valakit, aki csak úgy megszakította vele a kapcsolatot. De valami egészen más is lángolt benne.

– Sage? – kérdezte dr. Jacobs élesen.

Vajon hiányoztam neki legalább egy picit?

– Sage!

A lány pislogott.

– Bocsánat, én… én… – Megköszörülte a torkát, remélve, hogy ettől az agya is újra normálisan fog működni.

A legtöbb ember, aki elhagyta Spring Rivert, soha nem tért vissza. Akkor mit keres itt Holt? Sage tudta, hogy állatorvos, és ugyanannak a cégnek dolgozik, mint ő – de miért pont itt van, amikor bárhol lehetne? Elvégre a legnagyobb rendelőkben dolgozott, Bostonban, Dallasban, Los Angelesben és New Yorkban.

– Én…

Sage a listájára nézett, de még mindig nem talált szavakat. Legszívesebben elmenekült volna, hogy összeszedje magát, mielőtt elviselné ennek a férfinak a jelenlétét, akivel annyi órát töltött az iskolában, hogy színházi szövegeket tanuljanak. A kapcsolatuk az évek során egyre mélyült, de aztán Holt egyszer csak eltűnt. És ez a mai napig fájt neki.

Ráadásul rettenetesen féltékeny volt: Holt elhagyta a várost, és megvalósította az álmait, míg ő itt ragadt.

Kapd össze magad.

– Mrs. Lowed lányának gyereke született, kislány. – Megnézte a beteglistát. Hangja remegett, és kényszerítette magát, hogy lassabban beszéljen. – Ma biztos csak erről fog beszélni, amikor eljön vizsgálatra a macskájával.

– Sage mindig mindent tud – mondta dr. Jacobs. – Amit az emberek beszélnek, ami egy ilyen kisvárosban történik.

– Spring Riverben nőttem fel – mondta Holt. – Apámnak akkoriban hegymászóboltja volt. Szóval Aprilnek gyereke született?

A hangja még mindig melegséggel töltötte el Sage-et. Mély volt, megnyugtató. Csak ezért kapta meg akkoriban a mesebeli herceg szerepét az iskolai színdarabban.

Sage szinte elolvadt. Holt Cove valóban vonzó volt. Hajdani nyúlánk fiatalsága nyersebb férfiassággá változott. Sage meglepődött a teste reakcióján, de valószínűleg csak a sokk miatt volt.

– Igen, de felvette a férje nevét, Brantley vagy Breams. Aztán elköltözött.

Dr. Jacobs átvette tőle a beteglistát.

– Szóval maga is itt nőtt fel? Jól ismerik egymást? – Ezt a kérdést Holtnak tette fel.

Vajon mit fog válaszolni?

– Nos, ahogy már mondta, egy ilyen kisvárosban mindenki ismer mindenkit.

Mit akar ezzel mondani? Sage ökölbe szorította a kezét, és elfordította a tekintetét.

– Én másképp fogalmaztam volna. Barátok voltunk! – kiáltotta. – De valószínűleg elfelejtette, miután annyi időt töltött a nagyvárosban, a legjobb rendelőkben…

Hirtelen elhallgatott. Nem érdekelheti, mit gondol Holt. De az, hogy akkoriban egyszerűen eldobta a kapcsolatukat, még mindig dühítette. És ő most még a főorvos előtt is bevallotta, hogy soha nem felejtette el.

A recepcióról ugatás hallatszott. Hála istennek.

– Most mennem kell. Megnézni az állatokat. Gondolom, egy kutya megevett egy zoknit. – Sage kiment, mielőtt még dr. Jacobs szólhatott volna, hogy ez valójában a recepciós, Lucy feladata. Egyszerűen szüksége volt rá, hogy egy kicsit egyedül legyen.

Tehát dr. Holt Cove hazatért. És valószínűleg legalább egy évig maradni fog. Végül is jól ismeri Spring Rivert, ami előny a rendelő számára, és a kliensek biztos örülni fognak, hogy nem kell bezárni.

Valójában mindez csodálatos kilátás volt – és Sage megvetette magát azért, hogy azt kívánta, bárcsak valaki más lenne az új főorvos.

– Ez a találkozás nem ment valami simán – mondta dr. Jacobs, miközben átfutotta a listát, és jegyzeteket készített.

Holt örült, hogy az orvos nem nézett rá. Arcát elöntötte a melegség, és nem először életében azt kívánta, bárcsak visszamehetne az időben, és mindent másképp csinálhatna.

– Mi volt a baj? – kérdezte dr. Jacobs.

Tényleg: mi is történt valójában? Szándékosan kétértelmű választ adott, hogy Sage úgy tehessen, mintha még soha nem találkoztak volna. Nem is érdemelt jobbat. Elvégre akkoriban figyelmen kívül hagyta a lány összes üzenetét, és soha többé nem kereste.

– Én sem tudok túl jól bánni az emberekkel – mondta dr. Jacobs. – Szeretem az állatokat, az orvostudományt, de az emberi kapcsolatok… Amikor Sage-et bemutatták nekem, és az elődöm elmondta, hogy kutyamenhelyet üzemeltet, az volt az első kérdésem, hogy ez egyáltalán legális-e.

Menhely. Holtot ez nem lepte meg, Sage-nek mindig is nagy szíve volt.

Amikor a kapcsolatuk tönkrement, Holt megpróbálta meggyőzni magát, hogy csak gimnáziumi románc volt. Most is azon tűnődött, hogyan érezhet Sage még mindig valamit olyan valaki iránt, aki egyszerűen otthagyta.

– Ő viszi egyedül a boltot. A rendelő öt éve nyílt meg, és maga már a hatodik állatorvos – közölte dr. Jacobs.

A hatodik öt év alatt! Szóval ennyire rossz a helyzet.

Amikor megkapta az ajánlatot, hogy térjen vissza Spring Riverbe, és legyen a maga főnöke ebben a kis rendelőben, Holt azonnal igent mondott. Így bizonyíthatta, hogy mások fontosabbak neki, mint saját maga – még ha ez nem is volt mindig így.

Talán ez a tökéletes alkalom, hogy helyrehozzon néhány dolgot a szülővárosában.

– Kiköpte a zoknit.

Holt megfordult. Sage a mosdóhoz ment.

– A kezelő újra tiszta, és a gazdi örül, hogy nem kell megoperálni a kutyáját.

– Mindjárt megnézem én is. – Dr. Jacobs elhagyta a szobát, és Holt arra gondolt, biztos el akar menekülni a kellemetlen találkozás elől.

– Sage.

A lány hátranézett, egy hajtincs az arcába hullott.

– Szüksége van még valamire? – Az alsó ajkát harapdálta.

Ez még mindig azt jelenti, hogy ideges? Holt kinyitotta a száját, és gondolkodott, mit mondhatna.

– Örülök, hogy nem kell operálni a kutyát0.

Sage a szemetesbe dobta a papírtörlőt, és ránézett. Szeme zavart tükrözött. Holt persze örült, hogy a kutyát nem kell műteni, elvégre állatorvos volt, és egy ilyen gyomorműtét elég veszélyes lehet.

De valójában mást akart mondani.

– Most egy beteggel kell foglalkoznom. – Sage az ajtóhoz suhant, de egy pillanatra megállt. – Üdvözlöm itthon, dr. Cove.

Aztán eltűnt, és Holtban fájdalmasan tudatosult, hogy nem a keresztnevén szólította. Kételkedett benne, hogy tiszteletből – és ha mégis, akkor sem az a tisztelet volt, amire vágyott tőle.

2. FEJEZET

Holt belépett a kezelőszobába az aznapi utolsó pácienséhez, ránézett Sage-re, majd figyelmét az üres macskakosárra irányította.

– Öö, hol van Starflake?

– Ahol mindig. – Sage az egyik polcra mutatott.

Holt megfordult, és meglátta a többszínű macska világoszöld szemét. Összefonta a karjait. A macskák csodálatos háziállatok, és a dorombolásuk bizonyítottan csökkenti a vérnyomást – de senki sem tud olyan elítélően nézni, mint egy macska.

– A lányaim nem voltak túl kedvesek hozzá. Mindig megpróbáltak babaruhákat adni rá. Most már tizenhét és tizenöt évesek, de Starflake elég bosszúálló. – Mr. Stevens megrázta a finomságokkal teli zacskót, de a macska nem mozdult. – Elég félénk. – Sage jegyzetei szerint a macska nemcsak félénk volt, hanem gonosz is: Mr. Stevenst szerette, Mrs. Stevenst éppen hogy megtűrte, de senki mást nem kedvelt.

– Mi a baj? – kérdezte Holt.

– Be kell oltani.

– Eszik eleget?

– Igen. És egyébként semmilyen problémám nincs vele – mondta Mr. Stevens.

– Akkor nézzük meg kicsit közelebbről…

Hirtelen a macska Holt vállára ugrott, és karmait a köpenyébe vájta. Holt elfojtott egy nyögést, leemelte magáról, és a szeme sarkából látta, hogy Sage a kezét a szájára szorítja. De már nem tudta visszatartani a kuncogást.

Ez a hang egy kis reményt adott neki. Talán mégiscsak megtörhet köztük a jég?

A macska dorombolt, Holt pedig a füle tövét simogatta, míg Sage hozta a vakcinákat.

– Legyen óvatos, dr. Cove – mondta a lány.

– Miért? Au!

Úgy tűnt, a macska nem szereti, ha megérintik: megharapta Holt kezét.

– Starflake legfeljebb fél percig hagyja magát simogatni, aztán harap.

– Kösz az infót – mondta Holt, miközben óvatosan előkészítette a vakcinázáshoz szükséges eszközöket. Alig fejezte be, Mr. Stevens kinyitotta a macskakosár fedelét, mire Starflake rögtön elmenekült. – A fájdalom egy hét alatt elmúlik. Ha nem, akkor jelentkezzen.

– Nagyon köszönöm – mondta Mr. Stevens, megragadta a kosarat, és csendesen megnyugtatta a fújó Starflake-et. – Ó, mielőtt elfelejtem: gratulálok, Sage!

Gratulál? Van valami alkalom? Dr. Jacobs nem említette. Nem látott eljegyzési gyűrűt Sage kezén, de persze sok állatorvosi alkalmazott inkább otthon hagyja az ékszereit.

És születésnapja sincs, azt pontosan tudta. Október végén van, huszonegyedikén. Igen, akkoriban megszakította a kapcsolatot ezzel a várossal és a lánnyal, de minden évben imát küldött az ég felé, hogy Sage minden kívánsága teljesüljön.

Ránézett. A lány ugyanolyan zavartnak tűnt, ahogy ő érezte magát.

– Gratulál? Valaki pletykát terjeszt, Greg? – Nevetett, de Holt hallotta, hogy kényelmetlenül érzi magát. Kisvárosok és pletykák: ez a kettő kéz a kézben jár. Ha egyszer valami elterjedt, alig lehetett leállítani.

– Hát a Szivárvány ranchhoz gratulálok. – Mr. Stevens félrehajtotta a fejét. – Az Eladó táblára egy hatalmas matrica van ragasztva Eladva felirattal.

– Ó. – Sage többször kinyitotta és becsukta a száját, de nem mondott semmit.

Holt gyorsan tisztázta a félreértést:

– Én vettem meg a ranchot. – Hangjában egy csipetnyi büszkeség csengett.

Az előző állatorvosok mind bútorozott lakásban éltek, a ranch megvásárlásával azt akarta mutatni, hogy komolyan gondolja a városban maradást. A Szivárvány ranch tökéletes lakóhelynek tűnt számára, még ha alaposan fel is kellett újítani.

– Maga vette meg a ranchot? – Mr. Stevens rá nézett, majd Sage-re, mint aki nem egészen érti. – Sajnálom, Sage. – Megnyugtatóan suttogott Starflake-nek. – Köszönöm, hogy gondoskodott róla. Tudom, hogy nem könnyű vele, de ő az én kislányom. – Aztán kiment.

Sage a polchoz ment, elővette a fertőtlenítőkendőket. Arca sápadt volt, és Holt látta, milyen erősen harap az alsó ajkába. Lehet, hogy mindjárt vérezni fog?

Hosszú nap volt, Starflake volt az utolsó páciens. Általában mindenki örül a munkanap végének, főleg pénteken, de Sage-en látszott, mennyire lehangolt.

– Miért mondta, hogy sajnálja? – kérdezte Holt.

– Mindegy. – A lány megrázta a fejét, és a szemetesbe dobta a fertőtlenítőkendőket.

Tehát egyáltalán nem mindegy neki.

– Nos… tudom, hogy sok idő telt el, de megegyezhetnénk abban, hogy nem hazudunk egymásnak?

Sage kuncogott, de nem hangzott olyan melegen, mint azelőtt, amikor a macska ráugrott Holtra.

– Persze. Szívesen. De ahhoz először is beszélnünk kellene egymással. Vagyis válaszolnunk az üzenetekre is, nem?

– Sage.

A lány felemelte a kezét.

– Nem kellett volna ezt mondanom. Régi história.

– Sage…

Mielőtt Holt bocsánatot kérhetett volna, a lány folytatta:

– Mr. Stevens azért sajnálja, mert az egész város végignézte, ahogy három évig spóroltam a Szivárvány ranchra, és már majdnem összejött a pénz, de aztán anyám kocsija… Mindegy. Remélem, tetszeni fog a ház, ahol felnőttem.

Holt teljesen el is felejtette, hogy a Szivárvány ranch annak idején Sage családjáé volt!

– De miért kellett évekig spórolnod?

Azonnal meggyűlölte magát ezért a kérdésért. A birtok le volt pusztulva, és az ára sem volt éppen alacsony, de még mindig átlag alatti.

– Egy állatorvosi asszisztens, aki a semmi közepén él, nem keresi ám magát betegre.

Holt jobban tudott volna mit kezdeni ezekkel a szavakkal, ha Sage kiabált volna vele, vagy sírt volna. Ehelyett teljesen érzelemmentesen beszélt. Legszívesebben ő maga kiabált volna helyette.

– Nem mindenki tudja megvalósítani az álmait. – Sage vállat vont. – Ezt nagyon sokszor fájdalmasan megtanultam. Vennék egy másik birtokot valahol a városon kívül, de… – Elfordította a tekintetét.

– Sage. – Holt nem tudta, mit mondjon.

– Kiviszem a szemetet, aztán hazamegyek. Vagy még szüksége van rám, dr. Cove?

Holt sokat dolgozott a doktori címéért, és nagyon büszke volt rá, de ebben a pillanatban semmi mást nem kívánt jobban, mint hogy a lány Holtnak szólítsa. Még akkor is, ha közben kiabálna vele, amiért ellopta az álmait.

– Reggel régi barátnőmnek kellett volna neveznem téged.

A lány viszonozta a pillantását, de nem mondott semmit.

– Annyi mindent kellett volna tennem. Felhívni téged, írni neked, vagy egyszerűen csak újra megjelenni. Tudom, hogy ezen már nem tudok változtatni.

– Nem kell magyarázkodnod.

– De igen. Nem akartalak kényszeríteni, hogy barátként tekints rám, mert nem érdemlem meg.

– Aha. – Sage a lábát nézte. – Még olyan fiatalok voltunk.

És jó barátok… úton afelé, hogy több legyen barátságnál.

– Eljössz holnap dr. Jacobs búcsúpartijára? – kérdezte Holt.

– Természetesen. – Sage felemelte a szemeteszsákot. – Most mennem kell. Holnap találkozunk.

Holt kapaszkodott a reménybe, mely fellángolt a szívében. Hosszú idő óta először érzett valami könnyedségfélét.

– Sage, annyira sajnálom. Most hallottam, hogy valaki megvette a Szivárvány ranchot. Az egész én hibám.

– Dehogy. – Sage igyekezett nyugodt hangon beszélni az anyjával. – Új autóra volt szükséged, és mindent visszafizetsz. Nem bántam meg.

A megtakarítása majdnem elég volt az önrészre a ranchhoz, de most már nem számít. Van elég ingatlan városon kívül. Bár drágábbak, de akkor majd több pénzt tesz félre.

És új lakást is kell keresnie, a bérbeadója nem akarta meghosszabbítani a szerződést. Így folyamatosan nőtt a teendőlistája.

– Most nem akarok erről beszélni. Nem itt.

Sage tovább mosolygott, és ismét azt kívánta, bárcsak dr. Jacobs rendelt volna zenét a búcsúztatójához. Ehelyett az emberek csevegtek, és a legtöbbjük Holtról és a Szivárvány ranch megvásárlásáról.

– Nagyon sajnálom, Sage. – Anyja ajka megremegett.

Ha most sírni kezd, ő is sírni fog.

– Megleszek, anya. Megígérem.

– Mindig így van. – Anyja intett egy barátnőjének, és otthagyta.

Szerette az anyját, és ez kölcsönös volt, de néha egyszerűen kényelmetlen volt a viszonyuk.

– Milyen jól megy. – Dr. Jacobs mellé állt és vigyorgott.

Sage egy kissé másképp látta a dolgot. Már a szervezés alatt is azon tűnődött, miért akar búcsúbulit rendezni egy állatorvos, aki alig egy év után felmondott, és nem talált barátokat a városban. Senki sem tűnt lelkesnek a büfé miatt, a beszélgetések nem igazán akartak beindulni. Az egyetlen öröm a vendégek számára az volt, hogy Holt visszatért a városba.

Természetesen húsz percet késett, és mindenki a nagy, széles vállú, szőke hajú, ragyogó kék szemű férfit bámulta. Testre szabott öltönye tökéletesen állt neki.

Holt először akkor tűnt fel neki, amikor a herceget alakította a Hamupipőke-előadásban, amelyben ő játszotta a főszerepet. Tizenhat éves volt akkoriban. Amikor a színpadon meg kellett csókolniuk egymást, egyáltalán nem volt kellemetlen, éppen ellenkezőleg.

Milyen régen is volt… Holt tizennyolc éves volt, tehát már felnőtt. És most itt van, és bocsánatot kért tőle!

Sürgősen szüksége volt egy kis szünetre. A bálterem egyik sarkában volt egy ajtó, mely egy szűk tárolószekrénybe nyílt. Már gyerekként is néha elbújt itt Sage, például Ursula Brown esküvőjén, amikor ennek nővére szerelmet vallott a vőlegénynek, és emiatt verekedés tört ki.

Bement a sötét szekrénybe, és a falnak dőlt. Itt legalább senki sem fogja kérdezni a Szivárvány ranchról. Vagy Holtról.

Tegnap munka után első dolga volt, hogy a ranchra vonatkozó terveit a szemétbe dobta. Milyen ostoba volt, hogy reménykedett! Már annyiszor megtanulta, hogy nem engedheti meg magának az álmokat. A sötétben elmorzsolt egy könnycseppet.

Hirtelen kinyílt az ajtó. Sage felnyögött. Már itt se lehet az embernek öt perc nyugalma?

Holt jött be.

– Tudom, tudom, csak gyorsan hozok valamit, mindjárt megyek – mondta a válla fölött.

– Csak nem hazudsz Mrs. Parsonsnak? – kérdezte Sage, miután Holt becsukta az ajtót.

Holt meglepve összerezzent, és kezeit Sage csípőjére tette.

– Sage?

Az érintéstől Sage-et hőhullám öntötte el. Ne hagyd magad, Sage Pool!

Felnőtt-teste tényleg nem tudja megkülönböztetni a gimnáziumi románcot az igaz szerelemtől? Igen, a teste reagált az érintésre, de az agya azonnal fékezett. Holt vonzó, de akkoriban még mindketten olyan fiatalok voltak – mit tudhat egy tizennyolc éves a szerelemről?

Sage elhúzódott tőle, és elfojtotta remegését.

– Mit csinálsz te itt? – Holt közvetlenül előtte állt, csak néhány centiméter választotta el őket.

– Ezt én is kérdezhetném tőled. – Sage felemelte az állát.

Holt nevetett, és Sage-nek kellemes bizsergés futott végig a testén a fejétől a lábáig. Most komolyan, szedd már össze magad!

– Elbújok – felelte Holt.

Olyan közel vannak egymáshoz. Ha felemeli a kezét, megérintheti a mellkasát… De inkább elnyomta ezt a gondolatot.

– Ki elől? Mindenki örül a visszatérésednek. És olyan vonzó vagy, hogy biztos találsz egy nőt, akivel beszélgethetsz…

Ó, istenem, komolyan ezt mondtam?

– Vonzó? – kérdezte Holt mély, elbűvölő hangján.

– Tudod, hogy értem. Elérted az összes célodat. Te vagy a sikeres állatorvos, aki megmenti a rendelőt.

– Megmenti a rendelőt? – Holt felnyögött. – Azt senki se hiszi el nekem.

– Mit jelentsen ez? – Sage gondolkodás nélkül felemelte a kezét, hogy megérintse a férfi vállát, de tenyere a mellkasán landolt.

Megdermedt. Csak egy pillanatra akarta megérinteni ebben a sötét szekrényben… annyi év után.

– Már nem fogják elhinni, hogy önzetlenül jöttem ide, amint megtudják, hogy megvettem a Szivárvány ranchot. – Holt egyik lábáról a másikra helyezte a súlyát, a csípőjük összeért.

– Hát, így van ez – mondta Sage. – De valami más pletyka hamarosan elfeledteti velük.

– Igazából nem érdekel, mit mondanak az emberek.

– Akkor miért bujkálsz? – Sage kuncogott, de nem vidámságból, hanem idegességből.

– Jó kérdés.

A csend hosszan elhúzódott, de Sage nem találta kellemetlennek. Tulajdonképpen már rég el kellett volna menekülnie, és mégis itt áll a sötétben Holt Cove-val. Egyszerűen nem tudott elmenni.

Végül elszakadt a faltól, és Holtba ütközött. Ő mindkét kezét a vállára tette, hogy ne essen el. Egy pillanatra mintha megállt volna a világ.

– Ez a szekrény kisebb, mint ahogy emlékeztem. – Sage érezte az arcán Holt forró leheletét.

A szíve hevesen dobogott, és rég nem tapasztalt melegség áradt át a testén. Nevetséges. Nem randizott gyakran férfiakkal, mert túl félelmetes, túl független és túl elfoglalt volt. De ez nem is zavarta… általában. Végül is mindent magáért tesz, mindent egyedül intéz, senkire sincs szüksége. Ami jó, mert így soha többé nem sérülhet meg.

Ellentétben az anyjával, aki függővé tette magát a férjétől, és amikor az egyszer csak lelépett, fájdalmasan landolt a valóság talaján. Lehet, hogy Holt vonzó, de ő nem kétségbeesett nő, aki vágyik pár perc élvezetre egy férfival!

Ekkor érezte, hogy Holt eltávolodik tőle, már amennyire a szűk tároló engedte.

– Sage? Sajnálom a ranchot. Csak gondoltam… Hát, eladó volt, és nem tudtam…

– Nem haragszom rád, Holt. Találkozunk a munkahelyen. – Hiszen most már kollégák.

Kollégák. Milyen hülye szó, de ezt nem szabad elfelejtenie. És hétfőig sürgősen helyre kell raknia az érzéseit.

Kinyitotta az ajtót, és kényszerítette magát, hogy kilépjen a tárolószekrényből, anélkül hogy visszafordulna.

3. FEJEZET

Holt bevitte a kávéspoharakat a rendelőbe, és remélte, hogy a megfelelőt rendelte Lucynak és Sage-nek. Bízott benne, hogy a kávézó tulajdonosa ismeri az ízlésüket. Kell hogy legyen valami előnye, ha egy helységben csak egy kávézó van!

Első igazi napján új állatorvosként jó benyomást akart kelteni. Ehhez a kávé volt a tökéletes eszköz. Mindent meg fog tenni, hogy Sage megbocsásson neki.

– Jó reggelt, dr. Cove – mondta Lucy, aki mosolyogva ült a recepción. – Ma jól tele leszünk. – Rögtön meg is szólalt a telefon.

Holt letette elé a kávéspoharat, miközben felvette. Remélhetőleg Sage-dzsel is ilyen egyszerűen fog menni.

Egész hétvégén csak rá gondolt. A középiskolában akkor kerültek közel egymáshoz, amikor a Hamupipőke szövegét próbálták, és állandóan elnevették magukat. Sage édesebbé tette az életét. Segített neki megvalósítani az álmait. És a csókja mennyei volt…

Aztán nem jelentkezett nála többé – túlságosan is szerette volna maga mögött hagyni a sivár életet Spring Riverben. És most még a ranchot is elvette tőle. Ezt valahogy jóvá kell tennie. És közben ott ez a forróság, amit a lány kivált belőle…

– Jó reggelt. – Sage nem vette le a szemét a kosárról, amelyben egy szürke kandúr ült, akit Charcoalnak hívtak. Charcoal még lábadozott a lábtörésműtétje után.

– Jól van? – kérdezte Holt.

– Mint mindig. – Sage megsimogatta a macska fejét, majd felállt. – A kötések jól tartanak, és a gyógyszereket is jól viseli. Igazi kis hős!

– Hoztam neked kávét. Paisley elmondta, mit szoktál kérni.

Sage a pohárért nyúlt, és megérintette a kezét. Holt szíve gyorsabban kezdett verni.

Szedd össze magad! Ez csak kávé.

– Köszönöm – mondta Sage, és belekortyolt a kávéba. – Finom.

Volt valami a tekintetében, amit Holt nem tudott megfejteni. Valami foglalkoztatta.

– Minden rendben?

Sage felhúzta a szemöldökét, és újra kortyolt.

– Persze.

Hazudott, Holt tudta ezt. Az iskolaszínházban megtanulta, hogyan kell helyesen értelmezni a hangja minden árnyalatát. Még viccelődtek is azzal, hogy milyen jól ismerik egymást.

Óvatos akar lenni velem.

– Van még valami, amit tudnom kell a mai napirendről? – kérdezte.

Sage ránézett. Úgy tűnt, még mondani akart valamit, de ő nem sürgette.

– Vészhelyzet elöl! – kiáltotta Lucy. – Egy kiskutyát elütött egy autó!

Lucy hangja minden más gondolatot elűzött Holt fejéből. Azonnal felvette a köpenyt, és a munkájára koncentrált.

A műtét jól sikerült. A kiskutya gazdájával való beszélgetés közben Sage-nek le kellett ülnie, és mély levegőt venni. Alig hallotta, amit Holt mondott.

Dr. Jacobs búcsúpartija után megfogadta, hogy minél nagyobb távolságot tart közöttük. Ahogy a teste reagál Holtra, talán ez a legjobb. Így nem teszi magát sebezhetővé vele szemben.

Nem szívesen nyílt meg senkiknek, szeretett mindent egyedül intézni. De akkoriban… akkoriban minden titkát megosztotta Holttal. Holt mindent tudott róla. Egy része azt kívánta, bárcsak újra így lehetne. Nem Holt hibája, hogy ő ilyen erősen reagál rá. Neki magának kellene kontrollálnia a gondolatait.

– Ne aggódjon, a kutyája máris remekül van. Csak egy éjszakát kell nálunk töltenie – fejezte be Holt. – A kollégám most elkíséri a kezelőszobába.

Miközben Sage a gazdit kísérte, gondolatai újra és újra elkalandoztak. Most, hogy Holt visszatért Spring Riverbe, és ő úgy döntött, távol tartja magát tőle, újra az álmaira kell koncentrálnia. Igaz, még eltart egy ideig, de egyszer majd elég pénzt spórol össze, hogy megvalósítsa legfőbb álmát, és alapít egy nagy kutyamenhelyet. Remélhetőleg az anyja továbbra is jól lesz, mert egy biztos: bármi is történjék, az ő egészsége lesz mindig az első.

Ezek a gondolatok egész nap elkísérték. Valójában igazságtalan, hogy ha valaki jól végzi a munkáját, még több munkával „jutalmazzák”. Mivel ő volt az egyetlen állatorvosi asszisztens a rendelőben, szinte mindent egyedül kellett csinálnia. Ha egy állatnak bent kellett maradnia éjszakára, az is az ő feladata volt.

– Nem kell ám maradnod – mondta később Holtnak.

– Tudom – válaszolta Holt, és elővette a mobilját. – De valakinek szerezni kell neked ennivalót.

– Ne aggódj, rendeltem pizzát.

– Csilivel és ananásszal? – Remélhetőleg nem hangzott csalódottnak, amiért Sage nem igényli a segítségét.

A függetlenség jó dolog, de néha az mutatja az erőnket, ha elfogadjuk a segítséget. Bár még csak három napja tért vissza, a megérzése azt súgta, hogy Sage nem szeret másokra támaszkodni.

A lány halványan elmosolyodott, miközben üzenetet írt a telefonjába.

– Vicces, hogy még emlékszel rá.

Holt minden apró részletre emlékezett. Az állatok iránti szenvedélyére, az anyjával való kapcsolatára. Annyi mindent megosztott vele.

Aztán egyszerűen eltűntem.

– A mai napig sem értem, hogy tudsz egyszerre édes és csípős ételeket enni.

Sage nevetett. Holt annyira vágyott erre a hangra… Akkoriban állandóan mosolygott és nevetett.

– Na igen, van, aki jobb szereti a pizzát, ha nincs húshegy alá temetve. – A torkát köszörülte. – A kutyának kell a gyógyszere. Nyitva hagynád az ajtót, hogy a pizzafutárnak?

Amíg a lány lábujjhegyre állt, hogy elérje a legfelső polcot, Holtnak égett a torka. Egyszerűen elbűvölő volt. Annyira gyönyörű, hogy el kellett fordítania a tekintetét.

Kiment a hűvös esti levegőre, egy pillanatra megállt, hogy összeszedje magát. Néhány perccel később autó állt meg a rendelő előtt, és egy nyúlánk fiatal férfi szállt ki belőle.

– Jó estét. Két pizzát rendeltek?

– Kettőt? – Holt átvette a dobozokat. A forró tészta és a paradicsomszósz illata az orrába szállt. Sage ennyire éhes?

– Sage már fizetett – mondta a férfi. – És borravalót is adott. Kellemes estét kívánok.

– Megjöttek a pizzáid! – kiáltotta, és visszament a rendelőbe. – Lophatok egy szeletet?

Sage épp egy hatalmas dobozt vitt a kezében, és a pizzásdobozok láttán elmosolyodott.

– A másik a tiéd. Dupla hússal, ahogy szereted. Vagy szeretted. – Elpirult.

Szóval pizzát rendelt neki. Gondolt rá. De jó érzés!

– Mit szólsz a dekorációhoz? – kérdezte Sage.

– Dekoráció? – Sage mindig egy lépéssel előbb járt nála.

A lány kinyitotta a Húsvét feliratú dobozt, és elővette a nyuszikkal és színes tojásokkal díszített füzért. De Holt úgy vélte, jobb lenne, ha végre szünetet tartana, kinyitotta a pizzásdobozát, és odatolta neki. Biztos már majd éhen hal.

Sage vett egy szeletet, beleharapott, és behunyta a szemét.

– Ízlik?

– Naná! Pizza egy fárasztó nap után, mi lehetne ennél jobb? – Aztán újra megérintette a dobozt. – Na, visszatérve a dekorációra…

– Te pihensz egyáltalán valamikor? – Holt beleharapott a pizzájába, és felsóhajtott.

– Nem – mosolygott Sage. – Most, hogy dr. Jacobs elment, végre úgy dekorálhatok, ahogy akarok. Ő mindig azt mondta, hogy csak a központi irodából érkező cuccokat akasszuk ki. Tudod, azokat a posztereket, amiken állatok és orvosok vannak. Az a karácsonyi sapka nagyon jól állt neked.

A mosolyát látva Holt szíve megállt egy pillanatra. Igaz is, egyszer fotóztatta magát egy reklámposzterhez, az eredmény nem lett túl jó.

– Ha másképp akarsz díszíteni, nem árulom el a központnak. – Holt vett még egy szelet pizzát. – Szerintem nem is érdekli őket.

– Az jó. Mert ezeket mind én magam készítettem.

Holt tekintete megpihent a pasztellszínű füzéreken és ablakdíszeken.

– Alszol egyáltalán néha?

– Néha. – Sage elfordította a tekintetét. – Egyszerűen szeretem elfoglalni magam.

Újra beleharapott a pizzájába, és Holtnak az az érzése támadt, hogy nem akar tovább beszélni. Ez fájt neki, de megértette. Végül is az ő döntései vezettek ahhoz, hogy a kapcsolatuk tönkrement.

– Mit szólnál, ha gyorsan megennénk, aztán segítenék a dekorálásban? – kérdezte.

– Benne vagyok!

– Köszi a segítséget – mondta Sage később.

– Ez a legkevesebb. Végül is te fizetted a vacsorát.

Kimerülten leültek egymás mellé a szobában, ahol a kutya aludt. Sage még egyszer be akarta adni neki a gyógyszereit, aztán hazaindulni.

Legszívesebben Holt vállára hajtotta volna a fejét, ahogy annak idején, amikor a fiú olyan sok biztonságot és megnyugvást adott neki. Régóta nem volt olyan férfi, aki ilyet tudott volna nyújtani neki. Mindig ő volt az, akinek felelősséget kellett vállalnia másokért – a menhelyen, a rendelőben, az anyja mellett.

– Apropó vacsora – mondta Holt. – Meghívhatlak vacsorázni a hétvégén? Szeretném viszonozni a szívességet.

Sage szíve nagyot dobbant. De nem randira hívja – nem, viszonozni akarja a szívességet. Az más. És talán jobb is így, mert egy randi Holt Cove-val nem különösebben jó ötlet.

Ne áltasd magad.

Hát jó. Talán mégiscsak kiváló ötlet. Mindenképpen ki akarta deríteni, hogy újra fellángolhat-e a régi izgalom.

– Nem kell viszonoznod, Holt. Majd legközelebb te rendeled a pizzát.

– Oké – válaszolta röviden. – Meddig akarsz még maradni?

– Még be kell adnom a kutyának a gyógyszereit. Aztán éjfél körül hazamegyek, és hatra visszajövök.

– Remélem, nem dőlsz ki a fáradtságtól – mondta Holt. Hangjában egy kis aggodalom csengett.

Sage nem volt hozzászokva, hogy valaki aggódjon érte. Ő volt az, akire mindig számítani lehetett. És erre nagyon büszke volt.

– Ne aggódj, beállítottam az ébresztőt. A kutya megkapja a gyógyszereit, amint szüksége lesz rájuk.

– Nem a kutya miatt aggódom, Sage, hanem miattad – mondta gyengéden Holt, és odahajolt hozzá. Erős, meleg karját a vállára tette.

Sage sóhajtott, és fejét a vállára hajtotta. Élvezni akarta ezt, de csak pár percig.

Hiányoztál.

Nem tudta hangosan kimondani, de így volt.

Sage-et a mobiltelefonja csengése rázta fel az álmából. Még mindig a rendelő padlóján ült – és Holt még mindig köré fonta a karját.

Vele maradt.

Még soha senki sem segített neki az éjszakai műszakokban. Nem is kérte soha – de Holt ott maradt.

És most mosolygott rá. A biztonságérzet, amit az előbb még érzett, valami teljesen mássá változott. Egész teste forró lett, és Holt intenzív pillantása csak tovább szította a tüzet. Milyen lehet a csókja?

Szedd össze magad, Sage!

– Ideje beadni a gyógyszert? – Holt pislogott és nyújtózott. Nyilván nem zavarta, hogy Sage három órán át párnának használta.

Ez a kérdés visszarántotta Sage-et a valóságba. A telefonja még mindig csörgött, de nem az ébresztő. Felvette és kihangosította.

– Szia, Maggie. Minden rendben?

Tudta a választ. Senki sem telefonál az éjszaka közepén, ha minden rendben van. Maggie nemrég örökbe fogadott egy kutyát a menhelyről, és most azért telefonált, hogy elmondja, az anyja elesett, és gyorsan gondoskodnia kell róla. A kutyát, Dominót nem viheti magával, ezért Sage-nek be kell fogadnia.

– Még a rendelőben vagyok. Talán hozza ide, az megkönnyíti a dolgot.

– Ne felejtse el, hogy ő az én nagy, drága babám, és nyüszít, ha túl sokáig egyedül hagyják.

Hova helyezze el? Majd kitalál valamit.

– Kérdezhetek még valamit, Sage?

– Igen?

– Az új állatorvos tényleg olyan vonzó, mint ahogy mondják?

Arcába szökött a vér. Holt felé nézett, aki vidáman mosolygott. Ez a mosoly, a kócos haja, a borostás arca… Sage-nek összefutott a nyál a szájában.

– Sage?

Megköszörülte a torkát.

– Ha elhozza Dominót, akkor maga is láthatja.

Holt tudta, hogy vonzó. A filmekben mindig idegesítette, amikor a főszereplők úgy tettek, mintha teljesen meglepődnének a rájuk irányuló figyelemtől. Ő azonban úgy gondolta, a külseje nem a legizgalmasabb része a személyiségének. Amikor Sage a szekrényben azt mondta, vonzónak találja, az hízelgett neki.

– Akkor Dominó mindjárt jön, ugye? – kérdezte.

– Ő egy nagy baba.

– Hallottam. – Odament mellé. Legszívesebben újra átkarolta volna, hogy megmutassa, támogatja. – És aztán hova rakjuk?

Tudta, milyen nehéz helyet találni a háziállatoknak. Ezért akarta Sage megvenni a Szivárvány ranchot – és ő keresztbe tett a tervének. Igaz, tudtán kívül, de ez nem számít.

– Még nem tudom. Késő van, és a bérbeadóm szigorúan megtiltotta a háziállatokat. Amúgy is ki akar dobni, mert egy befektető jó árat ajánlott neki. A házat drága szállodává akarják alakítani, amiből már így is rengeteg van. Ez nem könnyíti meg a környékbelieknek, hogy új lakást találjanak. – Rövid pillantást vetett a mennyezetre. – De igazából csak azt akartam mondani, hogy még nem tudom.

Sage Pool fáradt és frusztrált volt, de elszánt is. Meg fogja találni a megoldást. És ezt nem kell egyedül megoldania.

Holt átkarolta.

– Minden rendben lesz.

Sage sóhajtott és hozzásimult. Lélegzete egyre lassult.

– Hova tegyem?

– Én be tudnám fogadni – ajánlotta fel Holt.

Sage kissé eltávolodott tőle, és tátott szájjal bámult rá. Ugyanúgy meglepődött, mint ő, de biztos ez volt a helyes döntés. Imádja az állatokat, különösen a nagy kutyákat.

– Gondoskodtál már valaha kutyáról? – kérdezte Sage, és összeráncolta az orrát. – Volt valaha háziállatod?

– Sage. Állatorvos vagyok. – Kacsintott, de a lány továbbra is makacsul nézett rá. – Gyerekkoromban voltak kutyáim, ezt te is tudod.

– De a nap nagy részén dolgozol. És Dominó csupa energia.

Holt vállat vont.

– Minden reggel futni megyek. Velem jöhet, attól biztos elfárad. Legalább pár napra be tudom fogadni, amíg nem találsz jobb megoldást. A kutyakaját és a tálat kölcsönveszem a rendelőből.

Sage beadta a kutyának a gyógyszereit, majd újra Holt felé fordult.

– Holnap viszek neked kutyakaját a menhelyről. De csak ha teljesen biztos vagy benne, hogy akarod.

– Teljesen az vagyok. Gyere át hét körül, akkor főzök valami finomat.

– Nem kell…

– Tudom, Sage. De én akarom. Segíteni akarok neked.

A lány ránézett, és ekkor hangos ugatás hallatszott az ajtónál.

– Ez biztosan az új legjobb barátom – mondta Holt, ásított, és az ajtóhoz ment. – Menjünk. Aludnunk kell pár órát.

– Már aludtam. – Sage is ásított, és megrázta a fejét. – Bocs, hogy rád feküdtem.

– Egyáltalán nem zavart. Bármikor fekhetsz rajtam. Ööö… – Forróság öntötte el. Kinyitotta a száját, aztán újra becsukta.

Sage ránézett, és mintha valami kimondatlan ült volna az ajkán. Megköszörülte a torkát.

– Talán mennünk kéne Dominóért.

– Igen – bólintott Holt. – Azt kéne.

4. FEJEZET

Sage ásított, nyújtózkodott, majd kiszállt a kocsiból. A válla feszült volt, de imádta ezt a napszakot. A nap már lement, és a horizont narancssárga fénye mosolyt csalt az arcára. Végre közeledett a tavasz, ismét hosszabbak lettek a napok.

A ranch még mindig úgy nézett ki, mint az otthona. Még akkor is, amikor üresen állt, mindig otthonosan érezte magát, amikor meglátta. De sajnos már nem az otthona.

Miért olyan nehéz ezt megértenie? Most Holt a tulajdonos. Majd talál másik ingatlant a menhelynek, csak nem itt.

Holt nem újította fel a homlokzatot. A virágágyások, melyeket az anyja ültetett, még mindig tele voltak gyomokkal, a bejárati ajtó bal oldalán lévő esőcsatorna teljesen elferdült…

Még csak egy hete van itt, Sage!

Az embereknek joguk van pihenni. Nem kell mindenkinek újra és újra bizonyítania, hogy egyedül is boldogul.

– Sage.

A neve – az ő szájából. A szíve azonnal gyorsabban kezdett verni, és mintha egész lelke sóhajtott volna. Végre találnia kell valamit, ami eltünteti Holt Cove-ot a fejéből, mert amióta megérkezett, másra sem tudott gondolni. Tegnap este rajta aludt, Holt átkarolta…

Majdnem elhatalmasodott rajta a vágy. Még most is érezte, milyen volt. A melegség, a biztonságérzet még mindig átjárta egész testét.

A csomagtartóhoz ment, hogy kivegye a dobozt a kutyaholmival… és a másikat is.

Hogy magyarázza meg annak a tartalmát?

– Dominó!

A nagy kutya egyenesen felé rohant. Elfordult, hogy ne ugorjon rá – ez volt az első lecke, amit az örökbe fogadó családoknak megtanított.

– Jó fiú. – Holt mosolygott, és odajött hozzá, kezében egy klikkerrel.

– Szóval máris tanítod? – Sage lenyűgözve nézett rá.

Holt megsimogatta Dominó fejét.

– Ő egy szelíd óriás, és nem olyan kecses, mint egy kis kutya. Szóval muszáj tanítanom. Várj, segítek.

Mielőtt Sage bármit is mondhatott volna, Holt már el is vette tőle a dobozokat.

– Mi van benne?

Ó, csak pár dolog. Képek rólunk. Levelek. Semmi extra.

Sage mindvégig megőrizte ezeket, annak ellenére, hogy Holt azóta nem jelentkezett.

Követte őt a házba, és meghatódott, amikor meglátta régi otthonát. Aztán köhintett.

– Az egyik dobozban csak néhány hasznos dolog van, rágójátékok, egy lista hasznos internetes oldalakról, egészséges snackek. A másikban…

Nem tudott tovább beszélni, Holt pedig csak kíváncsian állt ott. Hőség öntötte el Sage mellkasát, nyakát és arcát. Máris olyan piros, mint egy paradicsom?

– Ez egy emlékdoboz. A mi dolgainkkal. Én… talán azt hittem, hogy egyszer visszajössz. – Olyan magasan nevetett, hogy valószínűleg csak Dominó hallotta.

– Sage. – Holt letette a dobozt, és megfogta a kezét.

Gyengéd gesztus volt, és Sage azt kívánta, bárcsak újra magához ölelné. Azonnal hozzásimulna. Annyira vágyott rá, hogy megölelje…

– Köszönöm.

– Még nem is tudod, mi van benne. Szóval… – Igazából most mennie kellett volna, de a lába nem engedelmeskedett.

Annak idején mindig azt hitte, a sors rendelése, hogy része legyen Holt életének. És most itt áll. Annyi idő után. Vele.

Legszívesebben megcsókolta volna, és megvalósította volna rég elűzött álmait. Ha erősebb lenne, egyszerűen elnyomhatná ezeket az érzéseket.

– Azt akarod, hogy egyedül nézzek bele? – kérdezte Holt.

– Ó, igen. Akkor holnap találkozunk?

– Várj! – Holt gyengéden megszorította a kezét, és ő lenézett.

Ismét fogták egymás kezét. És egyszerűen nem tudott elszakadni tőle.

– Megígértem, hogy együtt vacsorázunk. – Holt elmosolyodott. A gödröcskéi láttán a lány térde megroggyant.

Igaz, ezt teljesen elfelejtette.

– Ó, azt hittem, csak vicc volt – mondta, de azonnal megbánta, mert Holt a homlokát ráncolta. – Úgy értem, csak egy pizza volt, és nem kell… – A hangja elhalt.

Holt egyre közelebb ment hozzá, szantálfa- és mentaillata elbódította.

– De én főzni akarok neked, Sage. Maradj még. – A hangja halkan, érzékien szólt. A szemében valami csillogott, amit Sage legszívesebben vágyakozásnak tartott volna.

A kutya berontott közéjük, és szétválasztotta őket.

– Dominó! – Holt megsimogatta a fejét, és halkan, de határozottan beszélt hozzá.

Sage a testére fonta a karjait, hogy kordában tartsa szenvedélyét.

– Na, vacsora. – Holt a konyha felé mutatott. A pillanat varázsa végleg elmúlt. – Spagettit tudok főzni húsgombóccal. Semmi különleges, tudom, de az új tűzhely csak jövő héten érkezik, és addig még van itt egy csomó dolgom. A hátsó szobának új falra, új padlóra és új festésre van szüksége. – Sage követte a konyhába. – Már felhívtam egy építőipari céget, de…

Sage megértette. A közeli építőipari cégek mind el voltak foglalva azzal, hogy új nyaralókat építettek szupergazdagok számára, akik feltétlenül kilátást akartak a hegyekre.

Percek teltek el, míg Holt főzött, és Sage végül átadta neki a tányérját. Eközben Holt megérintette az ujját – vajon szándékosan?

– Finomnak tűnik. – Sage vett egy falatot, és behunyta a szemét, miközben az oregánó, a bazsalikom, a fokhagyma és a paradicsom aromái elkeveredtek a szájában. – Felséges!

– Örülök. Apám mindig szeretett volna főzőtanfolyamra járni velem. A spagettireceptje tényleg verhetetlen. Mondd, te hogy újítottad volna fel a házat?

– Tudom, hogy kell csempézni és falat felújítani. Szóval mindent egyedül akartam csinálni. – Bekapott még egy falatot a spagettiből, de hirtelen már nem ízlett annyira.

Csend lett. Úgy tűnt, mintha Holt még mondani akarna valamit, ehelyett csak megdörzsölte a homlokát, és tovább evett.

Dominó az asztalra tette a fejét, de Holt azonnal eltolta.

– A fejedet nem szabad az asztalra tenni.

A kutya most Sage-re nézett, de ő csak annyit mondott:

– Sajnálom, apunak igaza van.

Amikor végzett az evéssel, Sage felállt.

– Akkor én most megyek.

Holt is felállt, és kitárta a karját. Sage ösztönösen odament hozzá, és megölelte, mintha újra az a kislány lenne, aki régen volt. Egy pillanatra mintha megállt volna az idő.

Holt egy pillanatig sem habozott, hanem a karjába vette. Sage felnézett, és megcsókolta az arcát. Csak egy visszafogott, röpke puszi volt, mintha jó barátok lennének. Valamiért Sage-ben még erősebben égett a tűz.

Amikor elengedte Holtot, egy része mintha felsóhajtott volna. De jobb így. Bárcsak…

A gondolatai száguldottak. El kell mennie, mielőtt engedne a Holt iránti vágyának.

– Köszönöm a vacsorát. Ha bármire szükséged van, csak szólj.

Aztán megfordult, és kényszerítette magát, hogy kimenjen.

Holt nézte, ahogy Dominó a kertben szaladgál. Szerencsére a régi kerítés még állt. Sage festette ilyen színesre annak idején? Mert örömet akart szerezni az anyjának? Sage, aki mindig törődik másokkal?

Ujjával végigsimította arcát. Még mindig nem felejtette el a rövid csók érzését.

Sage.

Valójában ma este szívesen szájon csókolta volna, vissza akarta tartani, amikor elment. Talán van rá lehetőség, hogy ott folytassák, ahol abbahagyták? Még mindig vonzódnak egymáshoz. Holt vágyott rá.

Már a puszta gondolat is megőrjítette. Meg akarta csókolni… simogatni…

Nem. Jobb, ha ezt kiveri a fejéből.

Visszament a házba, és kinyitotta a dobozt, amit Sage hozott neki. A szíve összeszorult: a tetején egy fotó volt róluk az iskolai színdarabból – Sage Hamupipőkének öltözve, ő pedig hercegnek.

Az az este örökre bevésődött az emlékezetébe. Meghajlás után Sage azonnal a karjába ugrott. A függöny leereszkedése közben megfordultak, és úgy érezte, mintha ők lennének az univerzum középpontjában. A csók nem tartott sokáig, de amikor elváltak egymástól, Holt randira hívta Sage-et. És ő igent mondott.

Visszatette a fotót a dobozba. Soha nem gondolta volna, hogy ez a kép ennyire megérinti, ennyire felidézi a múltat.

Megcsörrent a telefonja. Kösz a figyelemelterelést.

– Halló.

– Dr. Cove?

– Igen. Sürgős eset? – A rendelő telefonja munkaidőn kívül csak sürgős eseteket kapcsolt át.

– Nem. Ööö…

A nő a vonal másik végén hallgatott, ezért Holt épp bontotta volna a vonalat, ám akkor a nő suttogva azt mondta:

– Sage meg fog ölni.

Holt hangosan kilélegzett.

– Sage? Ki maga?

– Blaire. Én segítek Sage-nek a menhelyen. A kocsija lerobbant a maga felhajtóján. Az anyja épp nincs a városban, én is Mount Shastában vagyok, legalább egy óra, míg Spring Riverbe érek. Nem tudna esetleg…?

– De, persze. – Amikor Blaire azt mondta, hogy Sage az ő birtokán van, Holt azonnal felállt.

– Köszönöm.

Miért nem Sage hívta fel? És miért jött vissza?

A felhajtó alján meglátta a kocsiját. Legalább nem az autópályán robbant le.