Padányi József

Kihívások, kockázatok, válaszok

Padányi József

Kihívások,
kockázatok, válaszok

Az éghajlatváltozás okozta kihívások
és azok hatása a katonai erőre

Budapest, 2022

Szakmai lektor

Gőcze István

Kiadja a Nemzeti Közszolgálati Egyetem

Ludovika Egyetemi Kiadó

A kiadásért felel: Deli Gergely rektor

Székhely: 1083 Budapest, Ludovika tér 2.

Kapcsolat: kiadvanyok@uni-nke.hu

Felelős szerkesztő: Kilián Zsolt

Olvasószerkesztő: Kutas Éva

Tördelőszerkesztő: Kilián Zsolt

Korrektor: Szabó Ilse

Nyomdai kivitelezés: Pátria Nyomda

Felelős vezető: Orgován Katalin vezérigazgató

ISBN 978-963-531-813-1 (nyomtatott)

ISBN 978-963-531-814-8 (ePDF)

ISBN 978-963-531-815-5 (ePub)

© Padányi József, 2022

© A kiadó, 2022

Minden jog védve.

Tartalom

Bevezetés

1. Az éghajlatváltozás lehetséges hatásai a nemzet biztonságára

1.1. Az éghajlatváltozás és a természeti katasztrófák bekövetkezésének kapcsolata

1.2. Csökkenő eltartási képesség

1.3. Az eltartási képesség és a háború közötti kapcsolat

1.4. Ellenvélemények

1.5. Az időjárás hatása a katonai műveletekre, avagy a katona legjobb barátja az időjárás

1.6. További vélemények

1.7. Miért a katonák?

2. Az éghajlatváltozás hatásai és a katonai erő

2.1. Éghajlatváltozás és a haderő

2.2. Egyesült Államok

2.3. Egyesült Királyság

2.4. Kína

2.5. Kanada

2.6. Ausztrália

2.7. Oroszország

2.8. Németország

2.9. Magyarország

2.10. Az ivóvíz mint stratégiai tényező

2.11. Katonai kutatások

3. Összegzés

Felhasznált irodalom

I. melléklet

II. melléklet

III. melléklet

Bevezetés

Az éghajlatváltozás és a katonai erő viszonyrendszerét több mint egy évtizede kutatjuk, számos publikációban feltárva azokat a hatásokat, amelyeket a változó éghajlat okoz.[1] Ezek a hatások érintik a haderő igénybevételét, az erők és eszközök felkészítését, a hadiipari innováció irányát.

A kötetben rávilágítunk az elengedhetetlen elméleti alapvetésekre, vizsgáljuk az éghajlatváltozás hatását a nemzet biztonságára és a katonai erő feladataira. Részletes elemzést készítünk a természeti katasztrófák elleni védekezésről, az abban betöltött – és egyre növekvő – katonai szerepről szerte a világban.

Részletesen értékeljük az időjárás hatását a katonai műveletekre, hiszen annak változása, szélsőséges eseményei alapjaiban boríthatják fel a katonai vezetés terveit. Foglalkozunk az Amerikai Egyesült Államok, az Egyesült Királyság, Kína, Kanada, Ausztrália, Oroszország, Németország és Magyarország helyzetével, az adott országok viszonyával az éghajlatváltozáshoz, továbbá az alapvető biztonsági dokumentumok tartalmával.

Külön fejezetben vizsgáljuk az ivóvízhez való hozzájutás helyzetét, a világszerte szaporodó – édesvíz okozta – konfliktusokat, érintve a Krím félsziget, a Közel-Kelet, a Nílus, India–Pakisztán és a Tibeti-fennsík térségét.

Nem kerülhetjük meg azt a kényes kérdést sem, amely az éghajlatváltozás befolyásolását illeti, valamint foglalkozunk a haderőkben folyó kibocsátáscsökkentő kutatásokkal is.

Az elemzés végén az I. mellékletben foglaljuk össze a témához kapcsolódó legfontosabb dokumentumokat.

Ez az összeállítás épít a korábbi eredményekre, de a legfrissebb információkat, elemzéseket és esettanulmányokat is felhasználja. Számos forrás feldolgozása mellett olyan hazai szerzők munkáira épít, mint Berek Tamás, Földi László, Glied Viktor, Páldy Anna, Péliné Németh Csilla és Rácz Réka Magdolna. A könyvben szereplő idegen nyelvű anyagokat a szerző fordította.

E kötet megírásának nem titkolt célja, hogy a hazánkban zajló, nagyívű Honvédelmi és Haderőfejlesztési Program tervezői merítsenek az összegyűjtött információkból, és döntéseiknél figyeljenek a változó éghajlat okozta kihívásokra, legyen az humánerőforrás- vagy haditechnikai fejlesztés, beszerzés, képzés, kiképzés, továbbá felkészítés.

A magunk részéről a Nemzeti Közszolgálati Egyetem Hadtudományi és Honvédtisztképző Kar Katonai Műszaki Doktori Iskolájában kiemelt figyelmet fordítunk az éghajlatváltozás és a védelmi szféra (benne a katasztrófák elleni védekezés, a vízkonfliktusok, hazánk vízbiztonsága) kölcsönhatásának vizsgálatára.

Budapest, 2022. január 9.

Padányi József

1.
Az éghajlatváltozás lehetséges hatásai
a nemzet biztonságára

Hosszú évek óta folyik a vita arról, hogy az éghajlatváltozás következményei hogyan befolyásolhatják egy ország biztonságát, és a kihívásokra milyen válaszok adhatók. Számos szakértő azon az állásponton van, hogy több olyan tényező is létezik, amelyek hatását ma még nem is sejtjük. Természetesen ezek a hatások jelentősen változhatnak az alkalmazkodóképesség növelése vagy a ténylegesen bekövetkező időjárási szélsőségek jellege miatt.[2]

Az éghajlat változása okozta stressz, erőszak és nyugtalanság olyan veszélyt jelent a nemzet biztonságára, amelyre napjainkban – noha a szakemberek évtizedek óta jelzik – még nem készültünk fel. Korábban inkább az olyan összetűzések voltak a jellemzők, amelyek nemzeti büszkeségből, vallási vagy ideológiai alapon robbantak ki. Mára már valósággá vált, hogy katonai konfliktusok törnek ki a természeti erőforrások – az energia, az élelem vagy az ivóvíz – hiánya vagy szűkössége miatt. A veszélyeztetés okának elmozdulása arra is hatással van, hogy adott országok mennyire sérülékenyek, és változnak a nemzetbiztonsági veszélyre figyelmeztető jelek is.

Folyik a vita arról, hogy a természeti erőforrások szűkössége és a természeti kihívások mennyire, illetve mikor fognak államok közötti konfliktusokhoz vezetni. Néhányan úgy vélik, hogy ezek az okok önmagukban is képesek arra, hogy államokat háborúba sodorjanak. Mások szerint az elsődleges hatás az lesz, hogy olyan országok között keletkeznek konfliktusok, amelyeknek már korábban is szembe kellett nézniük szociális, gazdasági és politikai feszültségekkel. Az mindenesetre valószínűsíthető, hogy a környezeti problémák előbb vagy utóbb, de globális konfliktussá fognak növekedni.

Peter Gleick, a Pacific Institute for Studies in Development, Environment, and Security alapítója és elnöke három alapvető kihívást vázolt fel, amelyek szerinte elvezetnek a nemzet biztonságának veszélyeztetéséhez. Ezek a kihívások a következők:

–Az édesvízhez való hozzáférés egyre nehezebbé válik, amit az árvizek és az aszály tovább súlyosbítanak.

–A mezőgazdasági termelés csökkenése miatt fellépő élelmiszerhiány.

–Nehézségek a stratégiai nyersanyagok megszerzésében, amit tovább nehezít a jég jelenléte és a gyakori viharok.[3]

Nem kivétel az éghajlatváltozás okozta hatások alól hazánk sem, ahol az egyik biztonsági alapdokumentum így fogalmaz: „A globális éghajlatváltozás ugyanakkor Magyarország számára is kihívásokat és további feladatokat jelenthet.”[4]

A legújabb − 2022-ben nyilvánosságot kapott − elemzések riasztó képet festenek hazánk hőmérsékletének alakulásáról. A kutatók állítása szerint a globális felmelegedés hatására a 20. század elején mért, évi ~120 napról 80 nap alá csökkent mára a fagyos napok átlagos száma hazánkban. A legnagyobb csökkenés az Északi-középhegységben volt tapasztalható. Az előrejelzések szerint ez a folyamat akár erősödhet is, így évtizedenként további öt nappal csökkenhet a fagyos napok éves átlagos száma. A változásokért egyértelműen az általunk gerjesztett éghajlatváltozás a felelős, mert a természetes hatások nem igazolják az ilyen fokú felmelegedést. A melegedés nem csak a fagyos napok csökkenő számában mutatkozik meg.

2021 júniusa a legszárazabb és a harmadik legmelegebb június volt 1901 óta. Budapesten a 100 évvel ezelőtti időszakhoz képest megháromszorozódott a másodfokú hőségriadós napok átlagos évi száma. A városi hősziget jelenséggel súlyosbított hőhullámok és trópusi éjszakák komoly egészségügyi kockázatot jelentenek, de az épített környezet és a hőséggel együtt járó aszályok miatt a mezőgazdaság is veszélyben van. A növekedési trend országosan is megfigyelhető: leginkább a Kisalföld és a Dél-Alföld kitett a növekvő forróságnak.[5]

Az energiafelhasználás szempontjából a melegedés akár még hasznos is lehetne, azonban a hőmérséklet növekedése nem csak a téli időszakra igaz. A téli melegedés ugyanis a nyári nagyobb mértékű forróságot is magával hozza, így a hűtési igények (légkondicionálás) megnövekedése fokozott energiát igényel, ami akár több is lehet, mint a téli megtakarítás. Az enyhébb telek és a csökkenő extrém hidegek mezőgazdaságra gyakorolt kettős hatása újabb probléma, gondoljunk csak arra, hogy a megtermelt élelmiszerek mennyiségén keresztül egyértelműen komoly gazdasági következményekkel, kockázattal jár ez a helyzet.

Érdemes itt utalni Péliné Németh Csilla cikkére is, amelyben riasztó változásokra – fokozódó, extrém szélsebességű viharokra és ezzel együtt növekvő viharkárokra – utalt. Rámutatott, hogy miközben a globális felmelegedés miatt az átlagos szélsebesség csökkenése a Föld mindkét féltekéjén megfigyelhető, ezzel párhuzamosan nő a szélsőséges szeles események valószínűsége. A Kárpát-régió hegyvidéki területeinek az átlagos szélsebességre vonatkozó trendvizsgálatai is minden hónapban csökkenést mutatnak. Bár ez a csökkenés a modellek alapján a század végére is jellemző marad, ugyanakkor a viharok intenzitásának növekedése is várható.

A Közép-Európára vonatkozó mérési adatok és modelleredmények alapján az üvegházhatású gázok koncentrációjának emelkedésével Magyarország térségében növekedni fog a ciklontevékenységhez köthető viharok száma. Ebből kifolyólag Magyarországon is erősebb szélviharokra kell számítani a jövőben.[6]

Az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság éves jelentései[7] szerint a viharkárokkal kapcsolatos beavatkozások száma országszerte emelkedő tendenciát mutat az utóbbi években. A tűzoltókat egy-egy viharos napon gyakran riasztják műszaki mentéshez, autókra, háztetőkre, utakra kidőlt fák, leszakadó elektromos vezetékek, megbontott tetőszerkezetek miatt. Problémát okoz a viharokkal, viharciklonokkal együtt járó, hirtelen lezúduló nagy mennyiségű csapadék is, amely elönti az alacsonyabban fekvő területeket, pincéket, aluljárókat. A jelentős anyagi károkat okozó viharokat kísérő jelenség a jégeső is, amely megrongálhat tetőket, autókat, továbbá megsemmisítheti a gyümölcsfák, szőlőültetvények termését. 2021-ben az első jelentős jégesőt egy átvonuló hidegfront okozta április 22-én, amelynek hatására Szlovákiában tornádó is kialakult. Sajnos már nem egyedi a jelenség, hiszen Csehországban, Lengyelországban és Németországban június 24-én számos heves zivatarcella alakult ki, a cseh–szlovák határon fekvő Hodonín és Břeclav településekre egy jelentős károkat okozó tornádó is lecsapott, halálos áldozatokat hagyva maga után. Egy szemtanú beszámolója szerint: „Tornádó söpört végig, amely a szomszédos falu felét a földdel tette egyenlővé. Csak a házak falai maradtak meg, tetők és ablakok nélkül. A szélvihar ledöntötte a templomtornyot és elvitte a tetőt. Tető nélkül maradt az iskola is. A vihar százéves fákat döntött ki. A helyzet tragikus […].”[8]

Németországban 2020-ban 8 hónap túl száraz, 4 hónap pedig túl csapadékos volt. 2019-hez hasonlóan az év 12 hónapjából 11 „túl meleg” volt, legalábbis az 1961 és 1990 közti referencia-időszakhoz képest. Bár a 2019-es évtől eltérően tavaly nem mértek 40 °C feletti rekordhőmérsékleteket, a nyári hőmérsékletek a szárazsággal kombinálva negatív hatást gyakoroltak a mezőgazdaságra Németországban, ami egész Európára kihat.[9]

Kanadában a statisztikák szerint az elmúlt évtizedben csaknem megkétszereződött azon természeti katasztrófák száma, amikor igénybe kellett venni a katonai erő képességeit. Ennek egyik oka az, hogy a hadsereg az egyetlen olyan erő, amely megfelelő szakértelemmel rendelkezik, hatékony, és gyorsan mozgósítható.[10]

A melegedés mértéke a Kárpát-medencében nagyobb a globális átlagnál. Az extrém hideg periódusok száma, hossza erősen csökken, míg a hőhullámok gyakoribb előfordulása várható. A télen jellemző gyakoribb ciklonokhoz köthető viharok száma várhatóan csökken, de azok intenzívebbek lehetnek.

Nyáron a forróság erősen megterheli az emberi szervezetet, különösen, amikor a nyáron felépülő magas nyomású anticiklonban jellemző kis szélsebességgel, esetleg magas páratartalommal párosul. Ezen túlmenően valószínű, hogy kedvezők lesznek a feltételek nyáron a spontán zivatarok kialakulására, amelyekben viharos, akár orkánerejű széllökések is előfordulhatnak. Hazánkban 2021. augusztus 1-jén megdőlt a napi szélrekord. A Tiszavasváriban mért 121 km/h orkánerejű széllökésnek felel meg.

Az éghajlatváltozással együtt járó szélsőséges időjárási jelenségek által okozott károk mérsékléséhez elengedhetetlen a tudásszempontú fejlesztés és az alkalmazkodás is. Ehhez viszont szükséges a veszélyre figyelmeztető, időjárás-megfigyelő és mérőrendszerek fejlesztése, a veszélyes jelenségek megfigyelésével, elemzésével, előrejelzésével foglalkozó szakemberek, szolgálatok együttműködése.

A szélsőséges időjárás az egész világon komoly társadalmi és gazdasági károkat okoz. Az Éghajlatváltozási Kormányközi Testület (The Intergovernmental Panel on Climate Change − IPCC) 2021-es jelentése sötét képet vetít előre. Az új jelentés egyértelműen leszögezi, hogy nem vitatható az ember felelőssége az éghajlatváltozás gyorsulásában. Az emberi tevékenység radikálisan megváltoztatta a bolygó éghajlatát, annak rendszerét. Ráadásul egyes folyamatok olyan öngerjesztő hurokba kerültek, amelyből nem látszik kiút (az óceán hőmérsékletének növekedése, a grönlandi jégtakaró visszahúzódása és a tengerszint emelkedése is ilyen). Az elmúlt legalább 2000 évben nem volt ilyen mértékű felmelegedés, mint napjainkban. Az elemzés nagyon fontos eredménye, hogy összetett időjárási eseményeket is értékel. Ilyen az aszályok és a szélsőséges hőhullámok együtt járása, ami nem teszi lehetővé az érintett közösségek regenerálódását, hiszen a természeti katasztrófák gyorsan követik egymást. Ezenkívül először veszi figyelembe a napsugárzás-menedzsmentet, vagyis a geomérnöki munkát is, amely komoly kockázatot hordoz: az ilyen beavatkozások – akár tudatosan, akár vétlen módon – megváltoztathatják a csapadékeloszlást, illetve a melegedés mérséklése eltérő lehet a bolygón, így olyan területek is lehetnek, ahol romlik a helyzet.[11]

Az Európai Unió már 2018-ban állást foglalt amellett, hogy az éghajlatváltozás közvetlen és közvetett hatással van a nemzetközi biztonságra és a stabilitásra, ami főként a legsérülékenyebb csoportokat érinti, nehezítve a megélhetést, növelve a környezeti terhelést és a katasztrófák bekövetkezésének veszélyét, ami fokozza a migráció és a társadalmi-politikai zavargások bekövetkezésének veszélyét.[12]

A fentiek alapján nehezen vitatható, hogy a nemzet biztonságát, az emberek mindennapi megélhetését, komfortját befolyásoló hatásokról van szó. Ennek megfelelően a NATO-ban (Szövetség) is egyre nagyobb figyelmet kapnak az éghajlatváltozással kapcsolatos kérdések.[13] A tagállamok között teljes az egyetértés abban, hogy az éghajlatváltozás és a biztonság összefüggéseinek, illetve a kérdés NATO-tevékenységekre gyakorolt hatásainak átfogó vizsgálatát a szövetségben folytatott párbeszéd részévé kell tenni. Ennek megfelelően a NATO-külügyminiszterek 2021. márciusi értekezletének egyik eredménye az „éghajlat és biztonság” kérdésének megtárgyalása, valamint az ehhez kapcsolódó akcióterv elkészítése. A tagállamok azzal is egyetértenek, hogy a kérdéssel az idei (2021) csúcstalálkozónak is foglalkoznia kell. Annál is inkább, mert – Jens Stoltenberg főtitkár NATO 2030-as elképzeléseivel összhangban – az új stratégiai koncepcióban is hangsúlyos szerepet kap ez a téma.[14] A főtitkár a következő javaslatokat fogalmazta meg az éghajlatváltozással kapcsolatban:

–A NATO váljon a vezető nemzetközi szervezetté az éghajlatváltozás hatásának megértésében, mérséklésében és az ahhoz való alkalmazkodásban.

–Ezen cél elérése érdekében a NATO-nak foglalkoznia kell azzal, hogy az éghajlatváltozás miként hat a NATO létesítményeire és a kritikus infrastruktúrára, illetve miként befolyásolja a műveleteket és egyéb tevékenységeket. A NATO alapvető szervezetként szolgálhat a szövetségesek számára az éghajlatváltozás biztonsági hatásainak azonosításában, nyomon követésében, valamint megvitatásában.

–Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásban a NATO-nak vezető szerepet kell betöltenie. Csökkentenie kell az éghajlati sérülékenységet, és ehhez kell alkalmazkodnia a NATO tradicionális feladatainak is, beleértve a védelmi tervezést és a képességek fejlesztését is.

–Meg kell vizsgálni a katonai műveletek okozta kibocsátást azért, hogy csökkenjen annak mennyisége, ezzel párhuzamosan javuljon a műveleti hatékonyság. A szövetségnek élen kell járnia a katonai szektor kibocsátáscsökkentésében, és hozzá kell járulnia a 2050-re kitűzött karbonsemlegesség eléréséhez.

–Megfontolandó továbbá, hogy 2022-től induljon rendszeres, magas szintű, globális éghajlati és biztonsági párbeszéd, ahol a tagállamok, a partnerek és más országok találkozhatnak, illetve megvitathatják az éghajlatváltozás biztonsági hatásait.

Az éghajlatváltozás jelentette kihívásnak, mint látjuk, számos vonatkozása van. Egyrészt a NATO nem vonhatja ki magát a nemzetközi együttműködésből, másrészt a változó biztonsági környezet befolyással van a szövetség működésére is. Ugyanakkor elsődleges marad a védelmi szempont, azt nem írhatják felül az éghajlatváltozással kapcsolatos esetleges elvárások. Az éghajlatváltozás okozta kihívásokra ezzel együtt válaszolni kell mind a tervezés (elemzés és helyzetértékelés), mind a kivitelezés (alkalmazkodás) területén. Utóbbi igaz a képességfejlesztésre, és igaz a megnövekvő feladatokra egyaránt. Felértékelődik a civil-katonai együttműködés, mint a katonai vezető egyik fontos támogató eleme.

A főtitkár kiemelt figyelmet szentel a kérdésnek, ezt mutatja, hogy amikor március 16-án, Brüsszelben bemutatta a szövetség 2020-as tevékenységéről szóló jelentését, újra szóba hozta. Jens Stoltenberg hangsúlyozta, hogy a transzatlanti egység megerősítése szavatolhatja csak a szövetségesek biztonságát, a NATO-tagországok közötti együttműködés a szövetséget fenyegető kihívások kezelése érdekében most fontosabb, mint valaha. A főtitkár a szövetség előtt álló kihívások közül az orosz vezetés destabilizáló magatartására, Kína gazdasági és katonai erősödésére, a terroristafenyegetésekre és az egyre kifinomultabb kibertámadásokra, valamint az éghajlatváltozás biztonságot fenyegető hatásaira hívta fel a figyelmet.[15] Azt, hogy a gondolat már a NATO-csúcs előtt is széles körű támogatást élvez, mi sem bizonyítja jobban, mint az amerikai külügyminiszter szavai, aki az éghajlatváltozás biztonságra gyakorolt hatásainak NATO-napirendbe történő felvételét határozottan támogatta. Blinken bemutatkozó beszédében kiemelte, hogy az éghajlatváltozás az újonnan megjelenő fenyegetések széles körét erősítheti fel – kiemelten a tömeges migrációt –, így annak NATO-szintű kezelése teljesen indokolt.[16]

A főtitkár folyamatosan napirenden tartja az éghajlatváltozással kapcsolatos elképzeléseit. A Brookings Institute, a NATO és a német külügyi intézet (Deutsche Gesellschaft für Auswärtige Politik − DGAP) társszervezésében június 4-én videókonferenciát rendeztek Jens Stoltenberg NATO-főtitkárral, aki kilenc pontban felvázolta a NATO@2030-as javaslatcsomag fő célkitűzéseit. Stoltenberg egyértelmű politikai elköteleződést vár a június 14-i csúcstalálkozón a katonai károsanyag-kibocsátások jelentős csökkentése kapcsán, hozzájárulva ezzel a klímasemlegesség eléréséhez. A főtitkár a legjelentősebb kihívásnak a globális versenyt, a kifinomult kibertámadásokat, a terrorizmust, a nukleáris fegyvereket és az éghajlatváltozás biztonsági hatásait nevezte, amelyekkel egy ország sem tud egymaga megküzdeni, ezért is szükség van a NATO-ban történő együttműködésre.

A NATO-csúcstalálkozóról kiadott nyilatkozat is – a várakozásnak megfelelően – kiemelten foglalkozik az éghajlatváltozás kérdésével. Az irat aláírói a biztonsági fenyegetések sorában is nevesítik ezt: „A jelenlegi stratégiai környezet és a Covid-világjárvány aláhúzza a NATO−EU-együttműködés fontosságát a jelenlegi és a kibontakozó biztonsági kihívásokkal szemben, különösen az ellenálló képességgel kapcsolatos kérdések, az új és bomlasztó technológiák, az éghajlatváltozás biztonsági vonatkozásai, a dezinformáció és a növekvő geostratégiai verseny kezelése terén.”[17]

A 2021. június 14-i brüsszeli találkozóról szólva hangsúlyozzák:

„Arra törekszünk, hogy a NATO legyen a vezető nemzetközi szervezet az éghajlatváltozás biztonságra gyakorolt hatásának megértésében és az ahhoz való alkalmazkodásban. Megállapodunk abban, hogy jelentősen csökkentjük a katonai tevékenységekből és létesítményekből származó üvegházhatásúgáz-kibocsátást anélkül, hogy ez az állomány biztonságát, a működési hatékonyságot, valamint az elrettentő és védelmi pozíciónkat rontaná. Felkérjük a főtitkárt, hogy fogalmazzon meg egy reális, ambiciózus és konkrét célt a NATO politikai és katonai struktúrái és létesítményei által kibocsátott üvegházhatású gázok csökkentésére vonatkozóan, és mérje fel, hogy 2050-re megvalósítható-e a nettó nulla kibocsátás elérése. Emellett rendszeres magas szintű éghajlatvédelmi és biztonsági párbeszédet kezdeményezünk a véleménycsere és a további intézkedések összehangolása érdekében.

Az éghajlatváltozás korunk egyik meghatározó kihívása. Olyan fenyegetéssokszorozó, amely mind az euroatlanti térségben, mind a szövetség tágabb szomszédságában hatással van a szövetséges biztonságra. Az éghajlatváltozás próbára teszi ellenálló képességünket és polgári felkészültségünket, hatással van a tervezésünkre, valamint katonai létesítményeink és kritikus infrastruktúránk ellenálló képességére, valamint nehezebb feltételeket teremthet a műveleteink számára. A mai napon jóváhagytuk az éghajlatváltozással és biztonsággal kapcsolatos NATO-menetrend végrehajtásáról szóló cselekvési tervet, amely növeli a tudatosságunkat, az alkalmazkodásunkat, fokozza a hatásokat enyhítő és a tájékoztatási tevékenységünket, miközben biztosítja a hiteles elrettentési és védelmi berendezkedést, és fenntartja a katonai személyzet biztonságának, valamint a műveleti és költséghatékonyság prioritásait. A tudatosság növelése érdekében a NATO évente értékeli majd az éghajlatváltozásnak a stratégiai környezetére, valamint a missziókra és műveletekre gyakorolt hatását. Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás érdekében a NATO az éghajlatváltozással kapcsolatos megfontolásokat beépíti munkájának teljes spektrumába, a védelmi tervezéstől és képességfejlesztéstől kezdve a polgári felkészültségig és gyakorlatokig. Az éghajlatváltozás mérsékléséhez való hozzájárulás érdekében a NATO a szövetségesek legjobb gyakorlataira támaszkodva, és figyelembe véve a különböző nemzeti körülményeiket, ki fog dolgozni egy módszertant annak érdekében, hogy segítse a szövetségeseket a katonai tevékenységekből és létesítményekből származó üvegházhatású gázok kibocsátásának mérésében, ami hozzájárulhat az ilyen kibocsátások csökkentésére irányuló önkéntes célok megfogalmazásához. A NATO emellett erősíteni fogja a partnerországokkal, valamint az éghajlatváltozással és a biztonsággal kapcsolatos kérdésekkel foglalkozó nemzetközi és regionális szervezetekkel folytatott eszmecserét.”[18]

Ma már az országok több mint felének védelempolitikai dokumentumaiban említik az éghajlatváltozást mint biztonsági kérdést. Az Egyesült Államokban már 2007-ben megjelent az első ilyen jellegű dokumentum,[19] és a 2010-es, négyéves védelmi felülvizsgálat is nemzetbiztonsági fenyegetésként azonosította az éghajlatváltozást.[20] A 2014-es felülvizsgálat már átfogó megközelítésben tárgyalta ezt a témát, nevesítve az éghajlatváltozás hatásának elemzését a katonai létesítményekre, a katonai műveletekre, az alkalmazkodás kérdéseire. Utóbbira a Pentagon részletes útmutatót is készített, amelyben a következő célokat fogalmazták meg:

–Azonosítani és értékelni az éghajlatváltozás hatásait a védelmi szférában.

–Összehangolni a védelmi szférán belüli és kívüli erőforrásokat ezen a területen.[21]

A védelmi miniszterek 2015-ben tartott párizsi találkozóján is egyetértettek abban, hogy a globális felmelegedés „legalább annyira biztonsági, mint környezeti probléma”.[22]

Érdemes áttekinteni, hogy az éghajlatváltozás mely területeken érinti a katonai erő mindennapjait, hiszen így jutunk közelebb a szükséges és lehetséges alkalmazkodáshoz. Ennek egyik lehetséges csoportosítása a következő:

–Az éghajlatváltozás hatása a katonai létesítményekre, az élőerőre és a haditechnikára.

–A védelmi szféra kibocsátásának csökkentése.

–Az éghajlatváltozás okozta hatások fokozott figyelembevétele a védelmi stratégia megalkotásában.

–A katonai erő lehetséges hozzájárulása a humán biztonság és a katasztrófák elleni védekezés feladataihoz.

–A katonai erő lehetséges feladatai az éghajlatváltozás okozta konfliktusok megelőzésében és a következmények felszámolásában.

Vannak jó nemzeti és nemzetközi gyakorlatok, kutatások, amelyek megosztása növelheti az alkalmazkodás hatékonyságát. A teljesség igénye nélkül bemutatunk néhány kezdeményezést, amelyek ajánlásait érdemesnek tartjuk szélesebb körű megfontolásra.

1.1. Az éghajlatváltozás és a természeti katasztrófák bekövetkezésének kapcsolata

Az érzékelhetően növekvő számú természeti katasztrófák elleni védekezés nagy terhet ró a katonai erőre. Erőforrásokat köt le, növeli a katonai kibocsátást, különleges felkészültséget igényel, befolyásolja a kiképzést és a felkészítést, beépül a stratégiai tervezésbe.

Elengedhetetlen emiatt, hogy megvizsgáljuk a természeti katasztrófák bekövetkezésének gyakoriságát, okait, a katasztrófák jellegét, hatását a társadalomra. A természeti katasztrófák alatt ebben az elemzésben az időjárással, az éghajlattal és a vízzel kapcsolatos eseteket vizsgáljuk (áradások, szélviharok, extrém hőmérséklet, aszály). Az áttekintéshez a Meteorológiai Világszervezet 2021-ben megjelent elemzését használtuk fel.[23]

A jelentés az 1970−2019 közötti időszakot vizsgálja az éghajlatváltozással, időjárással, szélsőséges vízjárással kapcsolatos természeti katasztrófák elemzésén keresztül (továbbiakban: természeti katasztrófák). A vizsgálat alkalmas a hosszabb távú következtetések levonására, hiszen ez alatt az 50 év alatt 11 072 természeti katasztrófa következett be ilyen okokból, amelyekben meghalt 2,06 millió ember, és 3,67 milliárd dollár kár keletkezett.[24] Ez az 50 év alatt, napi bontásban 115 halott és 202 millió dollár. Felfoghatatlan számok ezek, de jól mutatják, hogy a természetben komoly változások kezdődtek, elsősorban az éghajlatváltozás miatt.

A jelentés két szempontra összpontosít: a halálesetek és a bekövetkezett károk mentén értékeli a helyzetet, a tendenciákat mindig a 10 legpusztítóbb katasztrófára kivetítve, hat földrajzi térségre bontva. Írásunknak nem célja a jelentés szempontjainak vagy a bekövetkezett katasztrófák minősítésének bírálata, azokat fenntartás nélkül elfogadjuk. Ahol észrevételünk van, azt lábjegyzetben közöljük.

Az 50 évre visszatekintő elemzés nem véletlenül emeli ki az éghajlatváltozással, időjárással, szélsőséges vízjárással kapcsolatos természeti katasztrófákat, hiszen ez a csoport a vizsgált időszakban bekövetkezett összes katasztrófa 49,52%-át teszi ki. Ezek az események felelősek az összes haláleset 45%-áért, az összes gazdasági kár 74%-áért.

1.1.1. Természeti katasztrófák világszinten

1. táblázat. A világszerte, 1970−2019 között bekövetkezett természeti katasztrófák adatai

Katasztrófák
száma

Halálesetek
száma

Gazdasági kár

(milliárd dollár)

1970−1979

711

556 000

175,4

1980−1989

1 410

667 000

289,3

1990−1999

2 250

329 000

852,3

2000−2009

3 536

329 000

942,0

2010−2019

3 165

185 000

1 381,0

Forrás: A World Meteorological Organization (2021): i. m. 19. adatai alapján készítette a szerző

Az elemzés részletezi a vizsgált időszakban bekövetkezett természeti katasztrófákat. Ebből azt látjuk, hogy – 10 éves bontásban – környezetünkben folyamatosan emelkedik a bekövetkezett természeti katasztrófák száma, így anyagi pusztítása. Kivétel ez alól az utolsó 10 év (2010−2019), amikor is érzékelhető csökkenés volt a katasztrófák számában. Az egyre fejlődő előrejelző rendszereknek köszönhetően ugyanakkor az emberéletekben mérhető veszteség folyamatosan csökken (1. táblázat).

A természeti katasztrófák nagy száma pontosan mutatja, hogy a katonai erő ilyen jellegű feladatai mekkora terhelést jelentenek erőnek és eszköznek egyaránt. Arra is rámutatnak ezek az adatok, hogy a katonai erő igénybevétele nélkül lehetetlen lenne ezen katasztrófák következményeinek mérhető enyhítése. A katasztrófák típus szerinti értékelése a katonai erő felkészüléséhez is iránymutatást ad.

A katasztrófák jellegét vizsgálva azt látjuk, hogy a leggyakoribb típus ebben a csoportban az áradás (tengeri vagy folyó menti) 44%-kal, ezt követi a szélvihar (tornádó, trópusi ciklon stb.), amely 35%-ot tesz ki. A legtöbb emberéletet a szélviharok (39%) és az aszály (szárazság) követelte (34%). Különösen pusztító volt ebből a szempontból az aszályos 1980–1989-es időszak, amikor több mint 650 ezer ember veszítette életét emiatt. A gazdasági károk legfőbb okozói a szélviharok (54%) és az áradások (31%).

A 10 legpusztítóbb természeti katasztrófát elemezve is levonhatunk néhány következtetést. Ezek szerint a legtöbb haláleset Afrikában történt (650 ezer fő), aminek elsődleges okai egyrészt a szárazság, másrészt a trópusi viharok. A legnagyobb gazdasági kárt az Egyesült Államok szenvedte el (526,47 milliárd dollár), aminek elsődleges okai a szinte évente pusztító hurrikánok (II. melléklet M1–M2. táblázat).

1.1.2. Természeti katasztrófák földrajzi területek szerint

2. táblázat. A vizsgált területeken bekövetkezett természeti katasztrófák adatai és a globális számok

Természeti
katasztrófák száma és aránya (%)

Halálesetek
száma és aránya
(%)

Keletkezett anyagi kár (milliárd dollár) és aránya (%)

Afrika

1 695/15

731 747/35

38,5/1

Ázsia

3 454/31

975 622/47

1 200,0/33

Dél-Amerika

867/8

57 892/3

100,9/3

Észak- és Közép-Amerika, Karib-szigetek

1 977/18

74 839/4

1 700,0/45

Délnyugat-Óceánia

1 407/13

65 391/3

163,7/5

Európa

1 672/15

159 438/8

476,5/13

Globálisan

11 072/100

2 064 929/100

3 679,6/100

Forrás: A World Meteorological Organization (2021): i. m. adatai alapján készítette a szerző

A jelentés földrajzi területek szerint is vizsgálja a természeti katasztrófák bekövetkezését, jellemzőit. Ezek a földrajzi területek Afrika, Ázsia, Dél-Amerika, Észak- és Közép-Amerika, valamint a Karib-szigetek, Délnyugat-Óceánia, végül Európa. Áttekintve az összefoglaló adatokat, megállapíthatjuk, hogy nincs szoros összefüggés a természeti katasztrófák száma, az okozott halálesetek és anyagi károk között. Ennek okai egyrészt a természeti katasztrófák eltérő intenzitása, az infrastruktúra kiépítettsége és a korai előrejelző rendszerek hatékonysága (2. táblázat).

1.1.2.1. Természeti katasztrófák Afrikában

Afrikában az elmúlt 50 évben 1695 természeti katasztrófát jegyeztek, amelyek a globális katasztrófák okozta halálesetek 35%-áért (731 747 fő) felelősek, ugyanakkor a globális gazdasági károk mindössze 1%-a (38,5 milliárd dollár) köthető ide.

Típus szerint vizsgálva az afrikai katasztrófákat azt látjuk, hogy az áradás a leggyakoribb (60%), ugyanakkor az aszály okozta a legtöbb halálesetet (95%). A halálesetek többsége Etiópiában (1973 és 1983), Mozambikban (1981) és Szudánban (1983) történt. Gazdaságilag a legnagyobb veszteségeket a szélviharok (37%) és árvizek (34%) okozták, és csak ezután következik az aszály (26%).

A katasztrófák eloszlása azt mutatja, hogy 1970−2009 között folyamatosan nő, azt követően csökken a bekövetkezett katasztrófák száma. A halálesetek szempontjából az 1980−1989-es periódus emelkedik ki, ahová az összes haláleset 89%-a esik. Gazdasági károk szempontjából a 2010−2019-es időszak a legrosszabb, ekkor 12,5 milliárd dollár veszteséget jelentettek (3. táblázat). Ez közel duplája a többi periódus átlagának.

3. táblázat. Az Afrikában 1970−2019 között bekövetkezett természeti katasztrófák adatai

Katasztrófák
száma

Halálesetek
száma

Gazdasági kár

(milliárd dollár)

1970−1979

85

120 764

6,6

1980−1989

174

557 699

5,8

1990−1999

265

9 072

7,4

2000−2009

627

11 252

6,2

2010−2019

544

32 960

12,5

Forrás: A World Meteorological Organization (2021): i. m. 25. adatai alapján készítette a szerző

Elemezve a 10 legpusztítóbb természeti katasztrófát, nem meglepő, hogy az összes haláleset 95%-a (696 334 fő), míg a gazdasági károk 38%-a (14,37 milliárd dollár) ehhez a csoporthoz köthető. Időben is megvizsgálva a katasztrófák bekövetkezését, azt látjuk, hogy ezek közül négy az elmúlt 10 évben történt.

A legnagyobb veszteséget emberéletben Etiópia szenvedte el, ahol 400 ezer áldozata volt az 1973-as és 1983-as aszálynak, amely az összes afrikai áldozat 55%-át jelenti. Gazdasági szempontból Dél-Afrika vesztette a legtöbbet ebben az 50 évben, hiszen három katasztrófában (1987, 1990, 2017) összesen 4,9 milliárd dollár veszteség érte (II. melléklet, M3–M4. táblázat).

A tendencia 2021-ben sem változott a régióban. Madagaszkár déli részén a mezőgazdasági termelés alapját a monszun jelenti, de az elmúlt négy évben alig esett csapadék. A száraz esztendők hatására a térségben a terméshozam drámaian lecsökkent, több tízezer ember a legsúlyosabb élelmiszer-bizonytalansági helyzetbe került, de az éhínség további milliókat, köztük rengeteg gyermeket fenyeget. Az ENSZ szerint ez az első alkalom, amikor éhínséget kizárólag az ember okozta éghajlatváltozás idézett elő.[25]

A katonai erő bevonása a természeti katasztrófák megelőzésébe és a következmények felszámolásába Afrikában sem ismeretlen gyakorlat. 2015-ben a Mozambikot sújtó áradás hatásainak csökkentésére a Dél-afrikai Köztársaság küldött katonai segítséget. Szállítóhelikopterek, búvárok és egészségügyi katonák vettek részt a műveletben.

1.1.2.2. Természeti katasztrófák Ázsiában

Ázsiában az elmúlt 50 évben 3454 katasztrófát jegyeztek fel, amelyek során meghalt 975 622 ember, és 1,2 trillió dollár értékű anyagi kár keletkezett. Ez az 1970−2019 közötti időszakban a világon bekövetkezett katasztrófák 31%-át, az összes haláleset 47%-át és a gazdasági károk 31%-át jelenti. Azaz ez a terület kiemelten kockázatosnak tekinthető a természeti katasztrófák bekövetkezése és következményei szempontjából. Súlyos fenyegetést jelentenek az itt élőkre az árvizek (45%) és a trópusi viharok (36%). Utóbbi természeti katasztrófák felelősek az összes haláleset 72%-áért, míg előbbiek a gazdasági károk 57%-áért.

Az összes itt bekövetkezett katasztrófa időbeni megoszlása – 10 éves szakaszokra bontva a vizsgált 50 évet – egyenletes növekedést mutat, egészen az utolsó időszakig, amikor minimális csökkenést mutatnak a számok. A halálesetek számának alakulása nem követi ugyanezt a mintát. Kiemelkedően tragikus volt az 1970−1979 közötti időszak, amikor négy nagy vihar és egy áradás okozott tömeges veszteséget (401 844 halott, az összes áldozat 41%-a). Az anyagi károk sem mutatnak egyenletes változást, és nem követik a veszteséglista mintázatát sem. Kiemelkedően magas az utolsó 10 év anyagi vesztesége (465 milliárd dollár, ami az összes veszteség 39%-a), aminek az oka a több áradás és trópusi vihar (4. táblázat).

4. táblázat. Az Ázsiában 1970−2019 között bekövetkezett természeti katasztrófák adatai

Katasztrófák
száma

Halálesetek
száma

Gazdasági kár

(milliárd dollár)

1970−1979

231

401 844

37,4

1980−1989

430

79 643

74,4

1990−1999

717

238 643

369,2

2000−2009

1 066

199 366

258,0

2010−2019

1 010

56 126

465,0

Forrás: A World Meteorological Organization (2021): i. m. adatai alapján készítette a szerző

Szűkítve a vizsgálatot, és a 10 legpusztítóbb természeti katasztrófát kiemelve azt látjuk, hogy ezek felelősek az itt bekövetkezett összes haláleset 70%-áért (680 837 fő), a gazdasági károk 22%-áért (266,62 milliárd dollár). A trópusi ciklonok kiemelten veszélyeztetik ezt a térséget (II. melléklet M5–M6. táblázat). A 10-es lista elején három ilyen vihar szerepel, amelyek közül kettő Bangladesben pusztított 1970-ben és 1990-ben, és felelős összesen 438 866 halálesetért. A harmadik 138 366 áldozatot követelt, és Mianmarban pusztított 2008-ban. Gazdasági szempontból Kína járt a legrosszabbul, hiszen hat olyan természeti katasztrófa pusztított az országban, amelyek a gazdasági károk 60%-át okozták ebben a csoportban (160,34 milliárd dollár). Domináltak az árvizek, de idetartozik egy extrém hőségperiódus is 2008-ban. Nem véletlen, hogy a kínai haderő egyre nagyobb erőkkel vesz részt a katasztrófák elleni védekezés feladataiban.[26]

Nincs ez másképp Indiában sem. A katonai erő feladatai között előkelő helyen szerepel a katasztrófák elleni védekezésben való részvétel. Elsődleges beavatkozóként számítanak a katonákra, főleg azokban az esetekben, amikor az egyéb beavatkozók lehetőségei nem elegendők, vagy amikor különleges eszközökre és felkészültségre van szükség. 2015-ben, amikor a szomszédos Nepált súlyos földrengés rázta meg, az indiai haderő elsőként reagált. A 7,8-as erősségű rengés következtében 7652-en vesztették életüket, 16 390-en sérültek meg, valamint közel 200 ezer lakóház ment tönkre. Az indiai hadsereg azonnal segélyeket indított a térségbe, igénybe véve a légierő kapacitásait. A Maitri hadműveletben embereket menekítettek ki légi úton, egészségügyi személyzetet, műszaki katonákat küldtek a helyszínre, vizet, élelmiszert, takarókat és sátrakat biztosítottak a fedél nélkül maradt embereknek. India más katasztrófák esetén is azonnal reagált, segítve más országokban a helyzet normalizálását:

–A Katrina hurrikán (2005) következményeinek enyhítésére 25 tonna segélyt szállítottak a helyszínre (3000 takaró, 150 ponyva, ágynemű, tisztálkodószerek).

–A Leyte szigetén pusztító (Kelet-Fülöp-szigetek) sárlavina után (2006. február 17.) 30 tonna segélyt juttattak el (elsősorban gyógyszert) a Fülöp-szigetekre.

–A 2006. május 27-én Jakartában (Indonéziában) pusztító földrengést követően 86 tonna segélyt szállítottak a helyszínre.

–A libanoni válság idején, 2006. augusztus 18-án 3200 takarót és 225 sátrat küldtek Libanonba.

A hazai területen pusztító katasztrófákban is kiemelt szerep jut az indiai hadseregnek. A Wardha ciklon vagy az Ockhi ciklon következményeinek enyhítése során valamennyi haderőnemet bevonták a feladatba. Embereket mentettek, segélyeket szállítottak, kutató-mentő műveleteket vezettek.[27]

1.1.2.3. Természeti katasztrófák Dél-Amerikában

Dél-Amerikában az elmúlt 50 évben 867 katasztrófát regisztráltak, amelyek 57 892 emberéletet követeltek, és 100,9 milliárd dollár gazdasági veszteséget okoztak. Az árvizek a leggyakoribbak ezen a területen (59%), és ez a fajta katasztrófa felelős a halálos áldozatok 77%-áért és a gazdasági károk 58%-áért is.

A katasztrófák előfordulásának gyakoriságát és megoszlását elemezve hasonló tendenciát figyelhetünk meg, mint az afrikai és ázsiai mintákban. Azaz folyamatosan nőtt a természeti katasztrófák száma 2009-ig, majd egy minimális csökkenés következett az utolsó 10 évben. Nem követi ezt a mintát a halálesetek bekövetkezésének sora, mert jelentős kiugrást látunk az 1990−1999 közötti időszakban (34 233 halott, az összes áldozat 59%-a), ami a bolíviai áradásokhoz köthető. A gazdasági veszteségek megoszlása sem egyenletes, két időszakban látunk kiugró adatokat (5. táblázat).

5. táblázat. A Dél-Amerikában 1970−2019 között bekövetkezett természeti katasztrófák adatai

Katasztrófák
száma

Halálesetek
száma

Gazdasági kár

(milliárd dollár)

1970−1979

73

5 158

15,6

1980−1989

131

7 159

27,5

1990−1999

163

34 233

15,9

2000−2009

254

4 996

12,7

2010−2019

246

6 356

29,3

Forrás: A World Meteorological Organization (2021): i. m. 31. adatai alapján készítette a szerző

A 10 legpusztítóbb természeti katasztrófát külön is vizsgálva azt látjuk, hogy ezekhez köthető az összes haláleset 60%-a (34 854 fő) és a gazdasági károk 38%-a (39,3 milliárd dollár). Az elhunytak 90%-a árvizekben vesztette életét, és a károk 41%-a is ezekhez köthető. Ebből is kiemelkedik az 1999-ben, Venezuelában pusztító áradás, amely 30 ezer ember életét követelte, és 4,85 milliárd dollár gazdasági kárt okozott (II. melléklet M7–M8. táblázat).

1.1.2.4. Természeti katasztrófák Észak- és Közép-Amerikában,
valamint a Karib-szigeteken

Észak- és Közép-Amerikában, valamint a Karib-szigeteken az elmúlt 50 évben 1977 természeti katasztrófát jegyeztek fel, amelyek 74 839 élet elvesztéséért és 1,7 milliárd dollár gazdasági kárért felelősek. A régióban következett be a világban feljegyzett összes természeti katasztrófa 18%-a, ezekhez köthető az összes haláleset 4%-a és a gazdasági károk 46%-a. Jellemzően a viharok (54%) és az árvizek (31%) voltak a leggyakoribbak. Előbbiek a halálos áldozatok 71%-át követelték, és a gazdasági veszteségek 78%-át okozták. A természeti katasztrófák által okozott gazdasági károk 38%-a az Egyesült Államokban keletkezett.[28] Nem véletlen az, hogy a Védelmi Minisztérium felmérte az összes katonai bázist a katasztrófafenyegetettség szempontjából. Ennek a gazdasági okok mellett nemzetbiztonsági okai is vannak, hiszen egy-egy kiemelt bázis kiesése a védelmi rendszerből stratégiai hátrányba sodorhatja az országot.[29]

A vizsgált területen bekövetkezett természeti katasztrófák időbeni eloszlása a korábbi mintát követi. 2009-ig fokozatosan emelkedett, az utolsó 10 évben minimálisan csökkent, de még mindig 529 eset jut erre az időszakra. Minden időszakban meghatározó a szélviharok (hurrikánok) okozta veszélyeztetés, amelyet az árvizek követnek. A halálesetek időbeni eloszlása nem követi ugyanezt a mintát, hiszen az 1990−1999-es időszakban messze kiugró számokat (28 398 fő, ami az összes veszteség 38%-a) látunk. Ebben nagy felelőssége van a Mitch hurrikánnak, amely 1998-ban Hondurasban 14 600 ember, míg Nicaraguában 3332 ember halálát okozta. A gazdasági károk eloszlása évtizedről évtizedre folyamatosan növekvő mintát mutat, gyakorlatilag az első évtizedhez képest (71,5 milliárd dollár) tízszeres növekedést (727,9 milliárd dollár) felmutatva. A 2010–2019-es periódusban is a szélviharok okozták a növekedést, hiszen az évtizedben keletkezett összes kár kétharmadát ezek számlájára írhatjuk (6. táblázat).

A térségben pusztító 10 legnagyobb természeti katasztrófa okozta az összes itt bekövetkezett haláleset 54%-át (40 157 fő) és a gazdasági károk 36%-át (597,1 milliárd dollár).[30] Elsősorban a rendszeresen előforduló hurrikánok okozzák a legtöbb bajt, ebben a csoportban is ezek vannak többségben, mind a halálesetek (33 492 fő, ami az összes veszteség 83%-a), mind a gazdasági károk (550,85 milliárd dollár, az összes kár 92%-a) szempontjából (II. melléklet M9–M10. táblázat).

6. táblázat. Az Észak- és Közép-Amerikában, valamint a Karib-szigeteken 1970−2019 között bekövetkezett természeti katasztrófák adatai

Katasztrófák
száma

Halálesetek
száma

Gazdasági kár

(milliárd dollár)

1970−1979

109

16 259

71,5

1980−1989

267

7 948

96,5

1990−1999

482

28 398

267,9

2000−2009

590

15 430

492,6

2010−2019

529

6 804

727,9

Forrás: A World Meteorological Organization (2021): i. m. 43. adatai alapján készítette a szerző

A Karib-szigetek folyamatos veszélyeztetettsége oda vezetett, hogy 2021-ben 14 nemzet közös gyakorlatot tartott a térségben, amelynek célja a humanitárius segítségnyújtás, a katasztrófák megelőzése és a következmények felszámolása során követendő együttműködési rend kialakítása volt.[31]

1.1.2.5. Természeti katasztrófák Délnyugat-Óceániában

Ebben a régióban a Fülöp-szigetek a természeti katasztrófák által leginkább érintett terület, a katasztrófák 75%-a sújtotta, évente 1000 halottat hagyva maga után.

A régióban 1407 természeti katasztrófát jegyeztek fel, amelyek 65 391 halálesettel és 163,7 milliárdos gazdasági kárral jártak. A legtöbb katasztrófa a viharokhoz (45%) és az áradásokhoz (39%) köthető. Az előbbiekhez köthető a halálesetek 71%-a, míg a legnagyobb gazdasági károkat a viharok (46%), az áradások (24%), a szárazság (17%) és a tűzvészek (13%) okozták. Ausztráliában a természeti katasztrófák 88,2 milliárd dollár gazdasági kárt okoztak, amely a katasztrófák által a térségben okozott károk 54%-a.

A vizsgált térségben a katasztrófák eloszlása azt mutatja, hogy 2009-ig egyenletesen nőtt azok száma, majd az utolsó 10 évben enyhén csökkent. A halálesetek száma folyamatosan és egyenletesen emelkedett, az utolsó 10 évben megközelítette a 16 ezret. A gazdasági károk eloszlása egyenetlen a 10 éves periódusokban. Kiemelkedik a 2010−2019-es periódus, amikor 56,6 milliárd dollár veszteség keletkezett, amely az összes kár 35%-a (7. táblázat). Ennek elsődleges oka az a három trópusi vihar és két jelentős áradás, amelyek ekkor következtek be.

7. táblázat. A Délnyugat-Óceániában 1970−2019 között bekövetkezett természeti katasztrófák adatai

Katasztrófák
száma

Halálesetek
száma

Gazdasági kár

(milliárd dollár)

1970−1979

151

9 875

20,2

1980−1989

229

11 057

26,1

1990−1999

253

14 031

36,1

2000−2009

402

14 628

21,0

2010−2019

372

15 800

56,6

Forrás: A World Meteorological Organization (2021): i. m. 43. adatai alapján készítette a szerző

A 10 legpusztítóbb természeti katasztrófa elemzése azt mutatja, hogy a viharok jelentik az igazán nagy veszélyt a térségben, hiszen közel minden második idetartozik (45%). Ebben a csoportban a viharok okozták a halálesetek 71%-át és a gazdasági károk 46%-át. A 10-es csoport felelős az összes haláleset 39%-áért (25 394 fő), és a gazdasági károkozásuk is jelentős (42%, ami 68,6 milliárd dollárnak felel meg). A trópusi viharok leginkább a Fülöp-szigeteket sújtották, az első 10 katasztrófából 8 tartozik ide. A 10-es listán a gazdasági károk szempontjából hét esemény Ausztráliához köthető. A legtöbb halott (7354 fő) a 2013-ban a Fülöp-szigeteken pusztító Haiyan ciklon számlájára írható, míg a legnagyobb kárt (16,85 milliárd dollár) az 1981-ben, Ausztráliában tomboló aszály okozta (II. melléklet M11–M12. táblázat).

A térség országai felismerték, hogy a határokon átnyúló természeti katasztrófák ellen csak nemzetközi együttműködésben lehet hatékonyan fellépni. Kiemelkedő példája ennek az a közös gyakorlat (Nusa Bhakti AUSINDO 21), amelyen az ausztrál és az indonéz hadsereg képviselői gyakorolták a katasztrófák elleni védekezésben való együttműködést. A gyakorlaton a katonák mellett részt vettek a civil segélyszervezetek képviselői is. Az évente megrendezett törzsvezetési gyakorlat olyan készségek kialakítását teszi lehetővé, amelyek egy katasztrófa esetén biztosítják a gyors és hatékony együttműködést.[32]

Ugyancsak ebbe a körbe tartozik az a támogatás, amelyet Japán nyújtott a Fülöp-szigetek hadseregének. A támogatás értéke 500 millió jen, és olyan eszközök vásárlását jelenti, mint a hidraulikus feszítő-vágó eszközök, továbbá más, a katasztrófák elleni védekezés során hatékonyan használható felszerelések. A két ország egyaránt ki van téve a természeti katasztrófáknak, így együttműködésük mindkét fél számára előnyös. A két hadsereg stratégiai partnersége növeli a reagálóképességüket, és társadalmi elfogadottságuk szempontjából sem közömbös.