részlet

A mű eredeti címe
The School for Good and Evil 3: The Last Ever After

Text copyright © 2015 by Soman Chainani
Illustrations copyright © 2015 by Iacopo Bruno
Hungarian translation © 2017, 2022 by Bozai Ágota

Published by arrangement with HarperCollins Publisher
All rights reserved.

Kiadta a Menő Könyvek, a Manó Könyvek Kiadó Kft. imprint kiadója.
A Manó Könyvek Kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja. 2022
1086 Budapest, Dankó utca 4–8.
www.menokonyvek.hu
Felelős kiadó: Kolosi Beáta ügyvezető igazgató
Minden jog fenntartva.

Felelős szerkesztő: Csapody Kinga
Olvasószerkesztő: Kótai Katalin
Műszaki vezető: Rácz Julianna

A magyar kiadás borítóját Iacopo Bruno grafikáinak felhasználásával Magyari-Ésik Zsófia tervezte

ISBN 978 963 584 269 8

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

cd

Ősidőknek erdejében

Két kastély áll, fej fej mellett;

Egy a Jónak, egy Gonosznak,

Együtt, de mind mást tanulnak.

Menekülnél, de nem lehet,

Kifelé csak mese vezet.

„Szerelmükbe pedig, amely erősebb lett, mint valaha volt, belekerültek már a gyűlölet, a félelem, a romlás magjai. Egyszerre, együtt növekedtek. Mert a szerelem együtt létezhet a gyűlölettel; egyik a másikat gerjeszti, emészti. Ettől van az, hogy a szerelemből fakadó düh a leghatalmasabb.”

Terence Hambury White:

Üdv néked, Arthur, nagy király!

– III. könyv 15. fejezet

c 1 d Az Iskolamester és az ő szívének királynője

Természetes, hogy az ember némiképp kételkedik igaz szerelmében, ha azt sem tudja, fiatal-e vagy öreg.

Ami azt illeti, elég fiatalnak néz ki, gondolta Sophie a vékony fiút szemlélve, aki a torony ablakán nézett kifelé. Nem volt rajta ing. Teste halványuló napfényben fürdött. Sophie nézte, csak nézte a csupasz, fehér bőrfelületet, a feszes, fekete térdnadrágot, a tüskésre fésült dús, hószínű hajat, a vastag vénákkal dagadó kart, a gleccserkék szempárt… Tizenhat évesnél egy nappal sem lehet idősebb. És mégis, ebben a szép idegenben mélyen, legbelül olyan lélek lakozott, ami tizenhat évesnél biztosan idősebb… sokkal, nagyon sokkal idősebb. Ezért az elmúlt három hétben Sophie nem, nem, nem és nem fogadta el a gyűrűt. Hogyan is köthetné össze magát egy fiúval, akiben a Gazgató lelke lakozik?

Mégis az történt, hogy minél többször és tovább nézte Sophie a fiút, annál kevésbé látta benne a Gazgatót. Nem látott mást, csak egy friss, könnyed, nagyon szép fiút, aki feleségül kéri. Ajka telt, arcéle feszes… Sokkal szebb, mint egy bizonyos herceg, sokkal erősebb, mint egy bizonyos herceg, sokkal nagyobb hatalma van, mint egy bizonyos hercegnek, és ellentétben azzal a bizonyos herceggel, ez a fiú az övé.

Sophie a feje búbjáig elpirult. Eszébe jutott, hogy teljesen egyedül van ezen a világon. Mindenki elhagyta. Mindenki kerüli a társaságát. Senki nem áll szóba vele. Hiába tett meg minden tőle telhetőt, hiába tett elkeseredett, sőt kétségbeesett lépéseket, hogy Jó legyen, minden ilyen törekvését rútul elárulták. Nincs családja, nincsenek barátai, nincs jövője. És most ez az elbűvölő fiú, aki előtte áll… Ő az utolsó reménye a szerelemre. Pánik égett az izmaiban, kiszáradt tőle a torka. Nincs több választási lehetősége. Sophie feszengett, kényszeredetten toporgott, aztán lassan egy lépést tett a fiú felé.

Nézz rá! Nem idősebb nálad, nyugtatta, csitította magát. Álmaid ideálja. Remegő kezét a férfiváll felé emelte… de hirtelen megdermedt. Csak varázslat hívta életre, gondolta, és kezét rögtön visszahúzta a ruhaujjába. De vajon mennyi ideig tart a varázslat?

– Rosszul közelíted meg. Nem jó kérdéseket teszel fel magadnak – szólalt meg egy kellemes hang. – A varázslat egyáltalán nem számol az idővel.

Sophie felpillantott. A fiú nem nézett rá; az alacsonyan álló napkorongot figyelte, ami alig világította át a kora reggeli ködöt.

– Mióta hallod a gondolataimat?

– Nem kell konkrétan hallanom a gondolataidat ahhoz, hogy pontosan tudjam, hogyan működik egy Könyvfaló gondolkodása.

Sophie bő fekete köpönyegében előrelépett, elfoglalta helyét a fiú mellett. Érezte tejszínvilágos, márványszínű bőrének hűvös közelségét. Tedros bőrére gondolt. Tedros bőre mindig napbarnított volt, és vékony verejtékréteg csillogott rajta. Olyan meleg volt, mint egy medve bundája. Testén forróság cikázott át… düh vagy megbánás vagy a kettő közötti valamiféle érzelem. Szándékosan közelebb húzódott a fiúhoz, karja a fedetlen mellkast súrolta.

A fiú még ekkor sem nézett rá.

– Mi az? – kérdezte Sophie.

– A nap. – Azt nézte, hogy a napkorong vibrál a ködön át. – Napról napra gyengébben kel.

– Bárcsak lenne erőd, hogy a napot is ragyogtasd – súgta Sophie csak úgy, maga elé. – Minden nap teaparti lehetne.

A fiú komor pillantást vetett rá. Sophie megdermedt. Eszébe jutott, hogy egykori legjobb barátnőjével ellentétben új kérője se nem Jó, se nem barátságos. Gyorsan elkapta tekintetét, az ablakon nézett kifelé; jeges fuvallatot érzett, megborzongott.

– Ó, az ég szerelmére, a napfény télen mindig gyengébb! Nem kell mágus, varázsló, boszorkánymester ahhoz, hogy ezt tudjuk!

– Talán ennek magyarázatához is Könyvfaló kéne – felelte, azzal a sarokban álló fehér márványasztalhoz ment. Az asztal fölött hosszú, kötőtűhöz hasonló, pengeéles toll lebegett egy nyitott mesekönyv fölött. Sophie a könyv felé fordult, az utolsó oldalt pillantotta meg: az illusztráció azt mutatta, hogy megcsókolja a Gazgatót, aki ettől visszafiatalodik, legjobb barátnője pedig eltűnik, hazakerül a szép szőke herceggel.

– Három hónap telt el azóta, hogy a Ténetész leírta a végét, hogy Sohamár – mondta a fiú. – Napokon belül el kellett volna kezdenie egy új történetet, ezúttal a Rossz oldal szemszögéből. Szerelem, amely legyőzi a Jót. Minden új történetnek erről kellene szólnia. Szerelem, amely a tollat nem a Rossz átkává, hanem fegyverévé teszi. – Szeme szűk résnyire húzódott össze. – De nem. Egyszerűen ott nyitja ki a könyvet, ahol korábban becsukta, és nem mozdul. Ott lebeg a Vége felett, mint valami elromlott színházi vasfüggöny.

Sophie képtelen volt levenni a szemét Agatha és Tedros képéről, ahogy eltűnnek, szerelemben ölelkezve. Sophie gyomra összeszorult, arca lángvörös lett.

– Ennyi! – mordult fel, majd nagy erővel becsukta a könyv fedelét, és a cseresznyepiros mesekönyvet bedugta a Ténetész befejezett meséi, a Békakirályfi, a Hamupipőke, az Aranyhajú Rapunzel és a többi közé. Heves szívdobogása csillapodott. – Kész. Függöny le.

A könyv azonban rögtön leugrott a polcról, egyenesen Sophie arcába csapott, a falhoz lökte, aztán visszareppent a márványasztalra, és újra kinyílt az utolsó oldalon. A Ténetész dacosan villogott fölötte.

– Ez nem véletlen – szólalt meg a fiú, nagy léptekkel a sajgó arcát dörzsölgető Sophie felé haladva. – A Ténetész tartja életben világunkat azzal, hogy új meséket ír, de pillanatnyilag nincsen szándékában továbblépni a mi történetünkről. Márpedig ha a toll nem lép tovább egy új történetre, a nap egyre csak gyengül, majd meghal, és akkor a Végtelen-erdő elsötétül. Azzal nemcsak a történeteknek, hanem mindannyiunknak Vége.

Sophie felnézett a halvány fényben látszó sziluettre.

– De… de mire vár?

A fiú közelebb hajolt, megérintette Sophie arcát. Ujjai hidegen csusszantak a tejszínfehér, őszibarack hamvasságú bőrön. Sophie hátrahőkölt, a könyvespolcnak ütközött. A fiú mosolygott, és közelebb húzódott, elállta előle a gyenge napfényt.

– Attól tartok, kétségei vannak afelől, hogy valóban én vagyok az igaz szerelmed – súgta negédes hangon. – Kétségei vannak afelől, hogy valóban elkötelezted magadat a Rossz mellett. Kétségei vannak afelől, hogy a drágalátos barátnőd és az ő hercege nem jön vissza soha, hogy örökre eltűntek innen.

Sophie lassan felnézett a fekete árnyékra.

– Miattad nem lép tovább – jelentette ki a Gazgató a lányra mutatva.

Sophie lenézett. Látta az aranygyűrűt a hideg, fiatal tenyérben, és az aranyfelületen tükröződő rémült arcot is. A saját arcát.

Tartalom

1. rész

1. Az Iskolamester és az ő szívének királynője

2. Vége… vagy nem vége

3. Az új vagy a régi?

4. Halál a kivégzésen

5. Egy hercegnő visszatér

6. A Kék-erdő, amely már rég nem kék

7. A Rossz az új Jó

8. Amikor a Jó mentőakciók Rosszul sülnek el

9. A legeslegrosszabb Jók

10. A hiányzó tizenharmadik

11. Dékáni figyelmeztetés

12. Itt a kém… Hol a kém?

13. Túl sok fiú

14. Ahová a mágusok gondolkodni járnak

15. A varázsló varázslatos terve

16. Edgar és Essa

17. Lehetetlen küldetés

18. Tedros az égben, avagy a csúszós csokoládé

19. Régi iskolatársak nagy találkozója

20. A Tündérpor Expressz utolsó állomása

2. rész

21. Baráti rábeszélgetések

22. Minden Régi újra Új, avagy tényleg nincs új a Nap alatt

23. A két királynő

24. Kihez illesz, kihez tartozol?

25. A skorpió és a béka

3. rész

26. És a sötétből királynő jő

27. Lázadó szívek

28. Ki segít kinek?

29. Feladat nem teljesítve

30. Bocsánatkérések és beismerések

31. Kémek a Csontmadár-erdőben

32. Az igazi Gonosz

33. Váratlan történelmi lecke

34. Harag, harc, háború

35. Mindenki derül

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok:
Architects Daughter – SIL Open Font License
EB Garamond – SIL Open Font License
IM Fell English – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Nymphette – Nymphont License v1.00