Társadalmi innováció – társadalmi jólét

Társadalmi innováció –
társadalmi jólét

Szerkesztette

Sikos T. Tamás

Budapest, 2021

Szerzők

Andráskó Dóra Diána

Bakó Tamás

Balaton Károly

Berényi László

Dabasi-Halász Zsuzsanna

Illés Mária

Kocziszky György

Lipták Katalin

Metszősy Gabriella

Nagy Szabolcs

Nagy Zoltán

Sikos T. Tamás

Szabó Rita

Tóth Géza

Varga Krisztina

Veresné Somosi Mariann

Szakmai lektor

Berde Csaba

Kiadja a Nemzeti Közszolgálati Egyetem

Ludovika Egyetemi Kiadó

A kiadásért felel: Koltay András rektor

Székhely: 1083 Budapest, Ludovika tér 2.

Kapcsolat: kiadvanyok@uni-nke.hu

Felelős szerkesztő: Pordány Katalin

Olvasószerkesztő: György László

Korrektor: Pokorádi Zsófia

Tördelőszerkesztő: Tihanyi József

Nyomdai kivitelezés: Pátria Nyomda Zrt.

Felelős vezető: Orgován Katalin vezérigazgató

ISBN 978-963-531-417-1 (nyomtatott)

ISBN 978-963-531-418-8 (elektronikus PDF) | ISBN 978-963-531-419-5 (ePub)

© A szerkesztő, 2021

© A szerzők, 2021

© A kiadó, 2021

Minden jog védve.

Tartalom

Bevezető gondolatok 9

Veresné Somosi Mariann – Balaton Károly: A társadalmi innováció fogalma 11

A társadalmi innováció fogalmi megközelítése 11

A társadalmi innováció egy lehetséges tipológiája 14

A társadalmi innováció előfeltételei 16

A társadalmi innováció egy lehetséges folyamatmodellje 17

A társadalmi innováció megvalósítása mint változásvezetési probléma 20

Az Európai Unió és ezen belül Magyarország főbb társadalmi innovációs programjai 22

Irodalomjegyzék 25

Veresné Somosi Mariann – Balaton Károly: A társadalmi innováció folyamatának
mérési módszertana és a Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer jellemzői 27

A társadalmi innovációs potenciál meghatározásának modellje 28

A Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer jellemzői 32

Irodalomjegyzék 42

Kocziszky György: A társadalmi innovációk helye és szerepe az innovációelméleti
és módszertani kutatásokban 43

A technikai haladás és az innováció helye és súlya a közgazdasági gondolkodásban 43

A társadalmi innováció fogalma és kiváltó okai 48

Lehetőségek és dilemmák 50

Néhány következtetés 53

Irodalomjegyzék 55

Illés Mária: A társadalmi vállalkozás és a társadalmi innováció kapcsolata 59

Bevezető 59

A társadalmi vállalkozások fő kérdései 60

A társadalmi innovációval való kapcsolat 64

Társadalmi összhatás 69

Irodalomjegyzék 70

Bakó Tamás – Andráskó Dóra Diána: Társadalmi felelősségvállalás – döntéshozatal
és egyéni felelősség 73

A társadalmi felelősségvállalás elméletének evolúciója 73

A társadalmi felelősségvállalás fogalmi meghatározása 74

A társadalmi felelősségvállalás és a társadalmi innováció viszonya 77

A társadalmi felelősségvállalás mint gyakorlati döntéshozatal 77

A társadalmi felelősségvállalás és a döntéshozatal 79

A vezető és a társadalmi felelősségvállalás 83

Az egyéni felelősség és a CSR 84

Irodalomjegyzék 84

Szabó Rita: A nonprofit szervezetek szerepvállalása a társadalmi innovációkban 89

Hívjuk talán mi is nonprofitnak? 89

A hazai nonprofit szektor történelmi előzményei nagy vonalakban 90

Civilek vagy nonprofitok? 90

A hazai nonprofit szektor dióhéjban 94

Társadalmi jólét, jóllét 94

Társadalmi innováció a jóllét szolgálatában 96

A nonprofit szervezetek a társadalmi innovációban 96

Jóléti állam, jólétmix és társadalmi innováció 98

A transzformatív társadalmi innováció koncepciója 98

Összegzés 100

Irodalomjegyzék 101

Nagy Szabolcs: A társadalmi innovációs potenciál és a digitális gazdaság közötti
kapcsolat elemzése 103

A globális társadalmi problémák és a társadalmi innováció 103

A társadalmi innováció, a digitalizáció és a digitális társadalmi innováció 103

Módszertani megközelítés 104

A Társadalmi Innováció Index (SII) 105

A Digitális Gazdaság és Társadalom Index (DESI) 108

A társadalmi innovációs potenciál és a digitális gazdaság
és társadalom fejlettsége közötti kapcsolatok 112

Összefoglalás 119

Irodalomjegyzék 120

Melléklet  121

Metszősy Gabriella: A jó gyakorlatok szerepe a társadalmi innováció folyamatában 125

A társadalmi innovációs gyakorlatok szerepe a jóllét növelésében 125

A társadalmi innováció megvalósításának folyamata 126

Jó gyakorlatok jellemzése 131

Esetpéldák 137

Értékelés 140

Irodalomjegyzék 140

Metszősy Gabriella: A társadalmi innováció folyamatának döntéstámogatási módszerei 143

A társadalmi innováció gyakorlati megközelítése 143

Közösségi tudás, tanulás hasznosítása a társadalmi innováció szemszögéből 145

A társadalmi innováció főbb vizsgálandó tényezői 149

A társadalmi innováció kérdéskörének problémaorientációja 153

A társadalmi innováció folyamatának döntéstámogatási lehetőségei 155

Értékelés 161

Irodalomjegyzék 162

Dabasi-Halász Zsuzsanna – Lipták Katalin: Innovatív megoldások a rurális terek
humán erőforrásának fejlesztésében 165

Bevezetés, hipotézis és annak feltételrendszere 165

A rurális terek humánerőforrás-fejlesztésének elméleti háttere 166

Borsod-Abaúj-Zemplén megye foglalkoztatási aspektusai 168

A társadalmi innováció generátorai 170

Hazai jó gyakorlatok a foglalkoztathatóság javítására 172

Külföldi jó gyakorlatok a fiatalok foglalkoztathatóságának javítására 179

Összegzés, következtetések 184

Irodalomjegyzék 185

Nagy Zoltán – Tóth Géza: A társadalmi innováció mérési lehetőségei
Borsod-Abaúj-Zemplén megye települései példáján 187

Indikátorrendszer kialakítása, számítások 187

Területi különbségek vizsgálata 197

Összegzés 204

Irodalomjegyzék 205

Melléklet 207

Varga Krisztina – Tóth Géza: Szabolcs-Szatmár-Bereg megye települései társadalmi
innovációs potenciáljának térstatisztikai elemzése 219

Bevezetés 219

Szabolcs-Szatmár-Bereg megye társadalmi innovációs potenciáljának bemutatása 220

Néhány mutató a társadalmi innovációs potenciált vizsgáló komplex indikátor szerint 226

A társadalmi innováció termelékenységre gyakorolt hatásának vizsgálata 232

Útelemzés alkalmazása az elérhetőség és a fejlettség közötti kapcsolat vizsgálatában 237

A versenyképesség vizsgálata a társadalmi innovációs potenciállal összefüggésben 241

Összegzés 243

Irodalomjegyzék 244

Melléklet 246

Varga Krisztina: Kihívások a periférián – társadalmi innováción alapuló felzárkózás
egy hátrányos helyzetű járásban 253

Bevezetés 253

A hátrányos helyzetű járások kihívásai 253

A Nyírbátori járás innovációs képességét befolyásoló és tükröző tényezők 258

A Nyírbátori járás társadalmi innovációs törekvései 265

Konklúzió 271

Irodalomjegyzék 272

Sikos T. Tamás: Az okosrégió- és okosfalumodell hozzájárulása a társadalmi innovációhoz 275

Smart city modellek 275

A Csereháti térségi kutatás 278

Az Abaúji régió bemutatása 279

Vizsgálati módszerek 281

Az Abaúji térség részletes elemzése 281

Smart eszközök alkalmazása: dróntechnológia és térinfomatika 286

Az Abaúji térség smart indexe 289

Eredmények, következtetések 291

Irodalomjegyzék 293

Veresné Somosi Mariann – Berényi László: A hálózatok szerepe a társadalmi innovációban 295

A hálózatok szerepe 295

A környezetvédelem mint tartalmi rendezőelv 303

Erős és gyenge kapcsolatok 306

Az esetek értékeléséhez 310

Irodalomjegyzék 311

Bevezető gondolatok

„Minden jól működő emberi közösség egy célorientált élő rendszer,

az elemek egy új, magasabb szervezettségű formája,

melynek teljesítménye minőségileg haladja meg tagjai aktivitásának összességét.”

Knoll József

Az elmúlt esztendőkben a társadalmi innovációk támogatására létrehozott programok sikeressége, a terület tudományos életben való viszonylagos újszerűsége, valamint az Európai Unió általi priorizáltsága egyaránt indokolják a társadalmi innovációk témakörének tudományos igényű feldolgozását. A társadalmi innovációt körülvevő tudományos diskurzus és professzionalizált módszertan kialakítása napjainkban történik. Magyarország a nemzetközi trendeket figyelve alakítja ki a hazai társadalmi innovációs ökoszisztémát. A hangsúly egyre inkább eltolódik a nagyobb közösségek szerepének vizsgálata felé, hiszen az innovációs tevékenység során meghatározó az adott közösség teljesítőképessége is. Az innováció megvalósításában részt vevő szereplők azonosítása és tanulmányozása is kiemelten fontos a későbbi sikerek érdekében, és megalapozza a több szinten való vizsgálódás jogosultságát. Mindez a társadalom érdekében történik, fokozza annak jólétét, javítja életminőségét és segíti az új együttműködések, kooperációk, kapcsolatok, hálózatok kialakítását.

A könyv szerzői ehhez a folyamathoz kívánnak hozzájárulni azzal, hogy a társadalmi innováció elméleti, módszertani és gyakorlati kérdéseivel foglalkoznak. Céljuk az, hogy mind az elméleti szakemberek, mind a szűkebb környezetükért tenni akarók egyaránt élvezettel és haszonnal forgathassák e könyvet.

Megjegyzés: a zárójelben lévő számok az adott fejezet oldalszámát jelölik

Veresné Somosi Mariann – Balaton Károly

A társadalmi innováció fogalma

A társadalmi innováció fogalmi megközelítése

A társadalmi innováció a közösség életszínvonalát növelő, a társadalomban felmerülő kihívások megválaszolását segítő folyamat. Egységesen elfogadott definíciója nem alakult ki. Az Oslo kézikönyv az innovációt olyan fogalomként értelmezi, amely a társadalomban megjelenő szükségletek kielégítését eredményezi, új vagy újszerű együttműködések, struktúrák mentén. „Az innováció kiszélesített értelmezés szerint új vagy jelentősen javított termék, eljárás, marketing- vagy szervezeti módszer az üzleti gyakorlatban, a szervezetekben vagy az együttműködést ösztönző kapcsolatokban.”[1] A definíció elsősorban a műszaki és gazdasági innovációkra vonatkozik. Az Európai Unió kutatás-fejlesztési és innovációs politikáját meghatározó program azonban már kiemelt figyelmet fordít a társadalmi innovációkra is. Tágabb értelemben a „társadalmi innováció új, az eddigi gyakorlattól eltérő szemlélet-, megközelítési mód, paradigma, termék, eljárási folyamat, gyakorlat, amely a társadalomban felmerülő problémák és szükségletek megoldását célozza meg, miközben új értékek, attitűdök, új társadalmi kapcsolatok, esetleg új struktúrák jönnek létre”.[2] Hasonlóképpen fogalmaz Czakó Erzsébet is: „Kutatásom során a társadalmi innovációt olyan folyamatként értelmezem, amely révén megjelenik az életminőség és az élettartam fejlesztésének a lehetősége. A társadalmi innováció olyan új (vagy új megközelítésű) megoldásokat jelent, amelyek egyszerre elégítik ki a társadalmi szükségletet, és fokozzák a társadalom cselekvőképességét.”[3] Az Európai Bizottság vizsgálata szerint a társadalmi innováció az alábbi megvalósítási formában jelentkezik:[4]

–„társadalmi innováció mint alulról szerveződő, civil szervezetek bevonásával megvalósuló újítás,

–társadalmi innováció mint a társadalmi értékeknek megfelelő válaszreakció a közösségi szükségletekre,

–társadalmi innováció mint a társadalom megújítását, átalakítását eredményező folyamat.”

Egy másik megközelítés a társadalmi innovációs potenciált helyezi a középpontba: „A társadalmi innováció adott közösség problémáinak megoldására ad új vagy újszerű választ a jól-lét javítása érdekében. A társadalmi innovációs potenciál pedig azon potenciális képességek összessége, amely a társadalmi innovációk létrehozását segíti.”[5]

A fenti kategóriák egyértelműen igazolják, hogy a társadalmi innovációs törekvések fókuszában a közösség igényeinek kielégítése, problémáinak megoldása áll, ugyanakkor téves elképzelés kizárólag alulról szerveződő, állampolgári bevonáson alapuló folyamatként értelmezni. A társadalmi újítások, amelyek a társadalom új megközelítésű együttműködéseiben, strukturális átalakításában is tetten érhetők, gyakran felülről, a makroszintű intézkedések hatására jönnek létre.[6]

Az innováció – beleértve a társadalmi innováció fogalmát is – hangsúlyos tényező a versenyképesség meghatározása során. Az 1980-as években az innováció és a versenyképesség vizsgálatának középpontjában a vállalati szintű elemzések álltak: az innovációk elsősorban ezen a szinten jelentek meg, továbbá – az általános nézet szerint – a vállalatok versenyképessége előrevetíti az ország versenyképességének alakulását is.[7] A szervezeten belül folyamatosan keresni kell azokat a fejlesztési lehetőségeket, amelyek innovációs versenyelőnnyé formálhatók. Az innovációs versenyelőny (Competitive Innovation Advantage) fogalma[8] egybefonódott a siker, a versenyképesség növelésének fogalmával. Az innováció új típusú, sokelemes folyamat, amely tevékenysége révén a lehetőségekre és veszélyekre, azaz az innovációs igényekre és kényszerekre adott válaszok formájában éri el a szervezeti fejlődést, növekedést.[9] A versenyképesség növelésének kulcsa az innovációs versenyelőny (CIA), eszköze pedig a hatékony innovációs portfólió. A versenyképesség növelése érdekében nem elegendő csak a meglévő tudás hasznosítását, kiaknázását eredményező stratégia, hanem párhuzamosan szükséges egyfajta kutatási, feltáró stratégia, amelyek egymás erejét fokozva, „kettős” stratégiaként biztosítják azt a versenyelőnyt, amely a fenntartható növekedéshez nélkülözhetetlen. A versenyképesség növelése során folyamatos fejlesztésre van szükség a szervezeten belül. A fejlesztési lehetőségek és kényszerek által megfogalmazott kérdésekre az innováció ad választ. Az innováció – összhangban a szervezeti stratégiával és struktúrával – lehetőséget teremt a szervezeti célok hatékony megvalósítására. Az innováció megvalósítása azonban gyakran jár együtt a szervezeti kultúra módosításával. A cél az, hogy az új fejlesztések mélyen beágyazódjanak a kollektív tudatba, a bizalom, a szolidaritás, a lelkesedés és a nyitottság pedig kiemelten hangsúlyosak az innováció kulcsfontosságú alkotóelemeiként.[10] A szervezetnek meg kell találni az egyensúlyt az innovációs tevékenység és a mindennapi teljesítményhez vezető működés között. Az innováció önmagában nem cél, hanem a versenyképességhez és értékteremtéshez (amely a vállalatok hosszú távú célkitűzése) vezető út.[11]

Az innováció – mint a gazdasági fejlődés kulcseleme – a társadalmi folyamatok meghatározó jelentőségű tényezője. A társadalmi innovációk a technikai innovációk elválaszthatatlan társai, az innovációkra komplementer folyamatokként tekinthetünk. A társadalmi innováció a közösség jóllétének javítása érdekében új megoldásokat fogalmaz meg az adott közösség problémáira, és mint a kihívásokra reagáló eszköz, újszerű megközelítést eredményez a regionális aránytalanságok kezelésében is. A magterületeken a technikai innovációk megoldást jelenthetnek az életminőség fejlesztésében, a lemaradó, periferiális területeken azonban szükségszerű olyan új kezdeményezések ösztönzése, mint a társadalmi újítások.

A társadalmi innováció új, az eddigi gyakorlattól eltérő szemlélet- és megközelítési mód, paradigma, termék, eljárási folyamat, gyakorlat, amely a társadalomban felmerülő problémák és szükségletek megoldását célozza meg, miközben új értékek, attitűdök, új társadalmi kapcsolatok, esetleg új struktúrák jönnek létre. A társadalmi innováció révén megteremtődik az életminőség javításának és az élettartam növelésének lehetősége.

A társadalmi innováció ösztönzését olyan új (vagy újszerű) együttműködések, kapcsolódások és szervezeti formák segítik, amelyek önmagukban is innovációként funkcionálnak a társadalom jóllétének növelése érdekében. A regionális aránytalanságokból fakadó lemaradások kezelésében és a felzárkózási lehetőségek megteremtésében jelentős szerepe van a társadalmi innovációnak. Zamf megfogalmazása szerint a „társadalmi innovációkkal új utakat, célokat érünk el, legfőképp új szervezeti formákat, új szabályozásokat, új életstílust, amelyek a társadalmi változás irányát megváltoztatják, a problémákat könnyebben megoldhatóvá teszik, és ezek értékesek, adaptálhatók és intézményesíthetők lesznek”.[12]

Ezen gondolatmenet lezárásaként a társadalmi problémák újratermelődésének logikáját szemlélteti az 1. ábra. Napjainkban fokozottan igaz az, hogy a társadalmi innováció jelentősége egyre nagyobb a közösségek életében. A műszaki, gazdasági és a társadalmi innovációk megvalósulásának eredője eredményezi a társadalmi és gazdasági változásokat, s teszi lehetővé az adott közösség tagjainak jólétét és jóllétét, amelynek hatásaként megjelennek régi-új problémák és igények. Jól érzékelhető a folyamat ciklikus jellege. Az innovációk szoros kölcsönhatása a későbbiek során például mind a folyamatorientált megközelítésben, mind pedig a mérési módszerek vizsgálatánál is visszatérő elemként jelenik meg.

1. ábra: A társadalmi problémák újratermelődése

Forrás: a szerzők szerkesztése

A társadalmi innováció különböző megközelítései alapján téves lenne a társadalmi problémák körét megélhetési és egzisztenciális gondokra szűkíteni. A problémák helytől, időtől, jövedelmi viszonyoktól, egészségügyi állapottól stb. függően jelentkeztek és jelentkeznek, amire építve meghatározható a társadalmi innováció szükséglethierarchiája (lásd a 2. ábrát).

2. ábra: A társadalmi innováció szükséglethierarchiája

Forrás: a szerzők szerkesztése

A társadalmi innováció egy lehetséges tipológiája

A gazdasági innováció Schumpeter szóhasználatában az „alkotó rombolás”-t biztosítja, de a változás nem mechanikus, együtt kell hogy járjon a társadalmi viszonyok változásával.[13] A társadalmi innováció fogalmi meghatározása és szükséglethierarchiájának definiálása után – a műszaki, gazdasági innovációk mintájára – összeállítottuk a társadalmi innováció tipológiáját (3. ábra).

3. ábra: A társadalmi innováció egy lehetséges tipológiája

Forrás: Benedek József – Kocziszky György – Veresné Somosi Mariann: Új innovációs paradigma? Regionális társadalmi innovációs potenciál javításának lehetősége szakértői rendszer segítségével, lehetőségek és korlátok. In Lipták Katalin (szerk.): „Mérleg és Kihívások”. IX. Nemzetközi Tudományos Konferencia. Konferenciakiadvány a Gazdaságtudományi Kar megalapításának 25. évfordulója alkalmából. Miskolc, Gazdaságtudományi Kar, 2015 alapján a szerzők szerkesztése

A társadalmi innováció célja: az innovációk komplex megközelítésében a társadalmi és gazdasági innovációk között jelentős eltérés van azok célhierarchiájában. A társadalmi innováció célja a közösségi problémák megoldása, a magasabb életminőség elérése a foglalkoztatási szint növelésén, a környezeti feltételek, a biztonsági és kapcsolati szükségletek, valamint az önbecsülés javításán keresztül.

A társadalmi innováció szintjei: a társadalmi innováció meghatározható és jellemezhető makro- (nemzeti) és globális szinten, mezo- (regionális, megyei, járási, települési), valamint mikro- (azaz szervezeti) szinten. Attól függően, hogy a társadalmi innováció melyik szintje képezi a vizsgálat tárgyát, a tipológia elemei is ehhez igazodva differenciálódnak.

Innovátorok: a társadalmi innováció szereplőinek köre bővebb, mint a műszaki, gazdasági innovációk szereplőinek halmaza, mert a társadalom valamennyi érintettjét (stakeholderét) befolyásolja.

Finanszírozása: a társadalmi innováció finanszírozása többnyire EU-forrásokból, állami alapokból és önfinanszírozással történik. A lisszaboni stratégia folytatásaként az Európai Unió Európa 2020 stratégiája elkülönített forrásokat biztosít a társadalmi innovációs kompetenciák és képességek fejlesztésére.

A társadalmi innováció típusa: a társadalmi innováció megvalósulásának széles palettája jelentősen függ attól, hogy az adott közösség problémájának enyhítése, megszüntetése és életminőségének javítása hogyan hajtható végre.

Időbelisége: amennyiben az időhorizontja szerint jellemezzük, akkor a kisléptékű társadalmi innováció a jelen, a közepes vagy közbülső a jelenlegi szervezet képességeire épít, de azokat alapvetően új célokra használja fel, míg a radikális társadalmi innováció időigénye 3–5 év.

A társadalmi innováció hatása elsősorban a leszakadó régiókban, a periferiális területeken és településeken élők életminőségének javításához és a hátrányos társadalmi csoportok felzárkózásához járul hozzá. Valószínűleg a társadalmi innováció önmagában nem elegendő egy elmaradott közösség eljuttatásához a fejlettebbek közé. A szükséglethierarchia és a tipológia megteremtette annak a lehetőségét, hogy meghatározhatók legyenek a társadalmi innováció előfeltételei.

A társadalmi innováció előfeltételei

A társadalmi innovációt az előzőekben úgy definiáltuk, mint a közösség életszínvonalát növelő, a társadalomban felmerülő kihívások megválaszolását segítő folyamat. A folyamat elindulásához mindenekelőtt szükséges a társadalmi problémák, feszültségek azonosítása. Ezen információk rendelkezésre állásához szükséges felmérni az adott területen jelentkező társadalmi problémákat. Ez a feladat elvégezhető országos szinten is, de a mélyebb és konkrétabb információk megszerzéséhez regionális szintű elemzésekre van szükség. A társadalmi innovációkkal kapcsolatos publikációk számot adnak a regionális innovációkkal kapcsolatos empirikus vizsgálatok tapasztalatairól. Ezek között különösen hangsúlyosan szerepelnek a hátrányos térségek vizsgálata során feltárt jelenségek.[14] A regionális társadalmi innovációt akadályozó tényezők közül hármat emelhetünk ki:

–pénzügyi akadály;

–szakértelem hiánya;

–ellenállás.

A pénzügyi problémák megakadályozhatják az innovációs folyamat elindulását. Sokszor előfordult, hogy voltak kezdeményezések egyes térségekben, de a megvalósításhoz szükséges források hiánya vagy folytonossága miatt hamar elhalt a próbálkozás. Másik generális probléma a szakértelem hiánya. Különösen a hátrányos térségekre jellemző, hogy nincsenek szakemberek, akik képesek lennének a felmerülő ötletek kivitelezésére, menedzselésére és a társadalmi beágyazás elősegítésére. A sikeres társadalmi innovációk során több esetben előfordult, hogy az innovációt koordináló személy vagy szervezet külön szakképzést indított a siker érdekében. Harmadik fő problémaként említhető az ellenállás, azaz amikor az innovációban érintett település/szervezet tagjai nem sorakoznak fel a kezdeményezés mögé, hanem egyéni vagy szűkebb csoportjuk érdekére hivatkozva akadályozzák az innováció sikeres megvalósítását.

A fenti problémák sikeres megoldása megnyithatja az utat a társadalmi innováció megvalósításához és ezáltal a társadalmi jólét növeléséhez.

A sikeres társadalmi innovációk meghatározott előfeltételek teljesülését igénylik. A hazai vizsgálatok során az alábbi tényezők fontosságát emelhetjük ki:[15]

–innovációs befektetések;

–társadalmi innovációt segítő üzleti környezet;

–együttműködés és hálózatok, intézmények;

–humán feltételek.

Az innovációs befektetések származhatnak az innováció kezdeményezőitől vagy akár külső személyektől, szervezetektől. A kistérségi regionális társadalmi innovációk során az egyik gyakori külső befektető az önkormányzat, amely felismerte, hogy az innováció hozzájárulhat a település problémáinak megoldásához. Fontos előfeltételnek tekinthető a társadalmi innovációt segítő üzleti környezet, azok a vállalatok és intézmények, amelyek kínálatukkal, az előállítandó termékek és szolgáltatások iránti kereslettel támogathatják az innovációs kezdeményezések sikerre vitelét. A fentihez hasonló szerepet tölthetnek be az innovációs kezdeményezéssel együttműködő hálózatok és intézmények. Ezek a szervezetek életteret biztosíthatnak az innováció megvalósítására létrehozott szervezeteknek és projekteknek.

Nem elhanyagolható a humán feltételek szerepe sem. Szükséges az innovációt kezdeményező, támogató és a megvalósításban aktív szerepet játszó személyek jelenléte, akik szakértelmükkel és tapasztalataikkal segíthetik a kibontakozó társadalmi kezdemények sikeres véghezvitelét. Mindezek megteremtették a társadalmi innováció folyamatorientált vizsgálatának a feltételeit.

A társadalmi innováció egy lehetséges folyamatmodellje

A szakirodalom áttekintése, valamint a társadalmi innováció speciális karakterisztikája, hierarchiája és előfeltételei alapján megállapítható, hogy a folyamata nem írható le a műszaki vagy gazdasági innovációval azonos logikai fázisok mentén. A társadalmi innováció az irányultságát tekintve lehet folyamat- vagy eredményközpontú annak függvényében, hogy hogyan közelíti azt: például a közösségi igények kielégítése, újszerű együttműködések kialakítása, kreatív és komplex problémamegoldás, életminőség-javítás, helyi közösséghez kapcsolódó fejlesztés. Vannak szerzők, akik csak az egyik szempontot helyezik a fókuszba, s vannak olyanok, akik mindkét szempont egyidejű figyelembevételére törekednek. Bacon és szerzőtársai[16] a társadalmi innováció folyamatát változtatási folyamatként azonosítják, ahol kiemelt szerepe van a változtatási hajlandóságnak, a rendelkezésre álló erőforrások hatékony kihasználásának, valamint a külső erőforrások eredményes bevonásának. García és szerzőtársai[17] a társadalmi innovációt olyan folyamatként értelmezik, ahol a társadalmi igények kielégítésére új szolgáltatások és erőforrások jönnek létre; továbbá vizsgálják, hogy hogyan erősödik a bizalom az érintettek között, valamint, hogy ez milyen társadalmi átalakulásokhoz és makroszintű intézkedésekhez vezet. Mi olyan társadalmi innovációs folyamat felvázolására törekszünk, amely integrálja a folyamat- és eredményorientáltságot, továbbá alapul szolgálhat mérési módszertanok beillesztésére, és támogatja az új társadalmi innovációk generálását is.

A társadalmi innovációs folyamattal szemben támasztott követelmény, hogy a törekvés újszerű kezdeményezés legyen, ami nem feltétlenül jelent teljesen új megoldást, hanem olyan, korábban már jól működő rutinok újszerű kombinációját, illetve adaptációját, amelyek kielégítik a felmerült társadalmi igényeket, új képességeket teremtve ezáltal.

A makro- és mezoszintű társadalmi innováció létrehozását jellemző folyamatmodell fázisai között mind tartalmi elemeikben, mind módszertani támogatásukban különbségek, illetve súlyponteltolódások nevesíthetők. A mi kutatásunk folyamatvizsgálati fókuszában a mezoszintű társadalmi innovációk állnak, így a 4. ábrán ismertetett modell is ennek a szintnek a főbb jellemzőit szemlélteti.

4. ábra: A mezoszintű társadalmi innováció folyamatmodellje

Forrás: a szerzők szerkesztése

A mezoszintű társadalmi innováció folyamatának kiinduló lépése a helyzetvizsgálat, amely három fő területre fókuszál: a társadalmi problématérkép összeállítása, a társadalmi innovációs potenciál meghatározása, valamit az erőforrások elemzése. Ezek a települési/járási szintű gazdasági és társadalmi adatbázisok, a települési/járási szintű potenciáliserőforrás-mátrixok segítségével végezhetők el. Az adott településen/járásban végzett empirikus kutatások is jól integrálhatók a helyzetvizsgálati kép komplexitásának növelése okán. A közösségi igények, a társadalmi kihívások, a nem piaci alapú megoldások és az irányított kormányzati intézkedések, valamint a helyzetvizsgálat strukturált eredménye alapján megfogalmazott célhierarchia jelenti a következő lépést a társadalmi innovációs folyamatban. Néhány példa a leggyakrabban előforduló célelemek közül: a lakóhelyhez való kötődés erősítése, a hátrányos helyzetű csoportok segítése, a helyi gazdaságfejlesztés támogatása, az önfenntartás képességének megteremtése és fenntartása, a hálózatos működésből származó előnyök kialakítása, a közfoglalkoztatás által biztosított lehetőségek kihasználása. A törekvések alapvetően nem piaci alapú megoldások, hanem olyan, a társadalom megújulását is eredményező kezdeményezések, amelyek hosszú távon formálják a közösséget. A következő fázisban történik a lehetséges és javasolt megoldások meghatározása, amelyek általában különböznek a társadalmi innováció léptékében, a finanszírozás módjában, a szervezeti megoldásban, az innovációs eszközökben, az érintettek körében és az időbeliségükben. A társadalmi innovációs folyamat legbizonytalanabb szakasza ez, amely folyamatosan kihívások elé állítja a törekvések érintettjeit. Szintén fontos tényezőként jelenik meg ebben a szakaszban a kockázatok beazonosítása, elemzése és kezelése. Például, egy kockázatot kiemelve: számos társadalmi innovációs megoldás a pályázati finanszírozás megszűnése után nem tudott önfenntartó módon tovább működni. Az új vagy újszerű társadalmi innovációk kialakításában hasznos segítséget nyújt a „jó gyakorlatok” tára, a kérdés az, hogy milyen módszer segítségével használható ez fel a leghatékonyabban. A gyakorlatban való megfelelőséget követően adaptálhatóvá válik a társadalmi törekvés, majd megtörténik a kiterjesztés és megjelenik a multiplikatív hatás. A folyamat ezen pontján hangsúlyos tényező a támogatói légkör (források, intézmények, politikai és társadalmi keretfeltételek) és a megfelelő kommunikáció. A társadalmi kezdeményezés sikeres megvalósítása mint eredmény elvezet a változási (egyben tanulási) folyamathoz. A folyamat során végig szükséges a kockázatok mérlegelése és értékelése, csökkentésükre vagy megszüntetésükre vonatkozó stratégiák kidolgozása. A sikeres megvalósítást követően új igények jelentkeznek, amelyeket a fenti folyamat mentén képes kielégíteni a társadalmilag innovatív közösség. A társadalmi innováció tehát dinamikus, ciklikus folyamat, amely a visszacsatolási hurkok és állandó kockázatértékelés segítségével társadalmi tanulást eredményez. A társadalmi innovációs törekvések ugyanakkor megoldási javaslatként jelentkezhetnek a társadalmi igények azonosításában és kielégítésében, valamint a periferiális térségek kihívásainak kezelésében. A társadalmi igények és a közösséget érintő kihívások társadalmi, gazdasági és politikai tényezők mentén csoportosíthatók. A társadalom szempontjából leginkább beazonosítható igények az állampolgárok bevonása a társadalmi innovációs folyamatokba, a társadalmi szolgáltatások kialakítása és nyújtása például az oktatás, az egészségügy, a szociális ellátás stb. területén, a mobilitás biztosítása, valamint a közösségek fejlesztése, támogatása. A társadalom szempontjából megjelenő legfontosabb kihívások közé sorolható az elvándorlás, az elöregedés, a hátrányos helyzetű csoportok számossága és összetétele, valamint a képzettségi szintek közötti egyenlőtlenségek mértéke.

A gazdasági szempontból megfogalmazódó igények közül a stabilitásra való törekvést, a foglalkoztatottság magas szintjét, a biztonság és a bizalom meglétét, valamint a fenntarthatóságot emeljük ki. A gazdasági kihívások alatt alapvetően a lakhatási feltételek kielégítését, a munkanélküliség kezelését, a pénzügyi források biztosítását és a gazdasági szakértelem meglétét értjük. A politikai tényezőcsoporton belül igényként jelentkezik a tudatosság, a mozgósító erő és a politikai részvétel megléte. A politikai kihívás alatt az elkötelezettséget, a döntéshozatal függetlenségét, valamint a kormányzati transzparenciát értjük. A társadalmi innovációs folyamat megvalósíthatóságának egyik legkritikusabb pontja a pénzügyi erőforrások hiánya. Amennyiben az egyéni vagy a közösségi ötletek új, innovatív megoldásokkal szolgálnak a hátrányos helyzetű térségek számára, többnyire jelentősebb szervezeti és anyagi támogatás szükséges a projekt megvalósításához. Helyi szinten gyakran az Európai Unió különböző programjai nyújtanak támogatást gazdaságfejlesztésre, innovációra a felzárkózási igénnyel rendelkező települések számára.

A társadalmi innováció megvalósítása mint változásvezetési probléma

A társadalmi innováció kialakítása során új termékek, szolgáltatások, folyamatok és szervezeti struktúrák alakulhatnak ki. Az innovációra vonatkozó ötletek, javaslatok kidolgozása a társadalmi innováció folyamatának egyik központi eleme. De nem elegendő csupán az új kezdeményezések megjelenése, hanem azokat a gyakorlatban is meg kell valósítani, be kell vezetni az új termékeket, szolgáltatásokat, folyamatokat és szervezeti megoldásokat. Ez egy jellegzetes változásvezetési problémát vetít előre, amellyel meg kell birkózni az innováció kezdeményezőinek.

A társadalmi innovációk megvalósítása során az alábbi tipikus változásvezetési problémák azonosíthatók:

–a társadalmi innováció léptékének a meghatározása;

–támogatás megszerzése az ötletek kivitelezéséhez;

–az innovációval szembeni ellenállás, közömbösség legyőzése;

–az innovációban részt vevő személyek/szervezetek kiválasztása;

–a szükséges pénzügyi források megszerzése;

–változásvezetési módszertan ismerete;

–a változáshoz kapcsolódó kockázatok ismerete;

–az innováció megvalósítását irányító, koordináló személyek (innovátorok) kiválasztása;

–a bevezetett társadalmi innovációk időbeni fenntartásához szükséges feltételek megteremtése.

A társadalmi innovációs ötlet megfogalmazását követően az egyik legfontosabb teendő a támogatás megszerzése a kivitelezéshez. A támogatás megszerzésében érintett partnerek lehetnek a kormányzat, az önkormányzatok, a lakosság, a területen működő vállalkozások és társadalmi szervezetek. A támogatásuk eléréséhez a lehetséges partnereket be kell vonni az innovációs elképzelés részletes kidolgozásába.

A gyakorlati tapasztalatok azt mutatják, hogy mind az ellenállással, mind a közömbösséggel szembe kell nézni a társadalmi innováció gerjesztőinek. A közömbösség széles körű megnyilvánulásával találkoztunk a Borsod-Abaúj-Zemplén megyében végbemenő társadalmi innovációk vizsgálata során.[18] Ez a közömbösség a lemaradó régiók polgárainak reményvesztettségéből, a kilábalás lehetőségeinek feladásából táplálkozott. Az innovátoroknak gondot kell fordítani arra, hogy felrázzák ezeket az embereket, s elhitessék velük, hogy van mód az előrelépésre és a társadalmi-gazdasági helyzetük javítására.

A társadalmi innovációk megvalósítására jellemző, hogy egyének és szervezetek széles körének közreműködésével valósul meg. A szervezett megvalósításhoz ki kell választani azokat a vállalkozásokat, intézményeket és magánszemélyeket, akiknek az aktív közreműködésére számítunk a társadalmi innováció megvalósítása során. Ez történhet független szervezetek vagy hálózatok formájában egyaránt. Tisztázni kell az egyes közreműködők feladatait, a köztük kialakítandó munkamegosztást, döntési kompetenciákat. Számos esetben képzési igény merül fel az innováció tartalmi elemei és menedzselése szempontjából is.

A társadalmi innovációk megvalósításához megfelelő pénzügyi források rendelkezésre állása is szükséges. Ez különböző forrásokból származhat: pályázatok, állami és önkormányzati támogatások, EU-s források stb. Szükséges üzleti terv kidolgozása, az egyes időszakokra vonatkozóan az igények és a források összhangba hozása érdekében. Külön figyelmet kell fordítani a társadalmi innováció pénzügyi fenntarthatósági kérdéseire is.

Az egyes társadalmi innovációs projektek nagyobb léptékű, akár több évet igénybevevő feladatokat is jelenthetnek. A nagyobb léptékű (radikális) társadalmi innovációknál indokolt egy projektszervezet kialakítása, amely biztosítékot jelenthet a kezdeményezések időben, megfelelő tartalommal, az elvárt minőségben és költségkereteken belüli megvalósítására. A sikeresség megítélésénél szükséges hierarchikusan vizsgálni azt, hogy az adott társadalmi innováció eleget tesz-e a „megrendelő” elvárásainak, a rendelkezésre álló erőforrások hatékony felhasználása adott tartalommal és időben megvalósult-e, valamint, hogy a projekteredménnyel a felhasználók elégedettek-e. A projektmenedzser látja el a legfontosabb koordinációs feladatokat a projekt teljes élettartama során.

Amennyiben a projektet bevezették, akkor gondoskodni kell annak fenntartásáról, elkerülendő azt a gyakori problémahelyzetet, hogy néhány hónap eltelte után alábbhagy a kezdeti lendület, s az innovációs tevékenységek intenzitása lecsökken, vagy akár el is halhat a projekt. A projektszervezet működtetése garanciákat teremthet a tervezett ütem megvalósítására, hiszen ahhoz személyi felelősség is kapcsolódik, továbbá a projektmonitoring-rendszer biztosíthatja az előrehaladás menetének folyamatos ellenőrzését, valamint a szükséges beavatkozások, korrekciók megtételét.

A változásvezetési gondolatsor lezárásaként álljon itt Colin Carnall – a változásmenedzsment tapasztalatait összefoglaló – listájának néhány eleme,[19] amelyek a társadalmi innovációk megvalósításakor szintén megszívlelendők:

–„Világos célokat kell kitűzni, amelyek az emberek által aktuálisan érzékelt, fontos problémákkal vannak kapcsolatban.

–A terveknek és az emberek bevonásának speciális területekre, problémákra kell irányulnia.

–A teljesítménynövekedést mutató előrelépéseket már a kezdeti fázisokban is fel kell mutatni.

–A korai győzelmek akkor fognak realizálódni, ha azok a résztvevők saját önértékelését illető, pozitív visszajelzésekre épülnek.

–A változásmenedzsment gyakran lassú és bonyolult folyamat.

–A menedzserek által előterjesztett megoldásoknak a résztvevőktől származó javaslatokra kell épülni.

–Az előrehaladás ellenőrzése és az értékelés a további fejlesztések alapja.

–A változásmenedzsment minden tekintetben tanulási folyamat.”

Az Európai Unió és ezen belül Magyarország főbb társadalmi innovációs programjai

Az Európai Bizottság 2009-ben megtartott workshopján született meg az elhatározás, hogy a társadalmi innovációval foglalkozni szükséges. Ebből kiindulva 2010-től kezdődően számos programot hirdettek meg, s az így elért sikerek bebizonyították, hogy ezen kihívások leküzdését célszerű folytatni. Jelenleg, a 2014–2020 közötti periódusban is több program fut párhuzamosan, amelyek közül csak a főbb típusok ismertetése történik meg.

Mit tesz az Európai Bizottság a társadalmi innovációért? Hálózatépítés, versenyeztetés, finanszírozás, ökoszisztémák megőrzése és növelése, hatásvizsgálatok, inkubáció és felfedezés.

Európai Strukturális és Befektetési Alapok

Ezen alapokon belül hármat emelünk ki, amely a társadalmi innovációkra kiemelt figyelmet fordít. Jelen alapok új előzetes feltételességi követelményeit összeegyeztették azon igényekkel, amelyek szerint a jelenlegi rendszer modernizálása megtörténik a források megfelelő felhasználásával. Elvárt, hogy a tagállamokat arra ösztönözze, hogy a lakosság jelenlegi és jövőbeni szükségleteire építve az egészségügy és az oktatás területén innovatív megoldásokkal adjanak választ. Annak érdekében, hogy a tagállamoknak megkönnyítsék a társadalmi innovációk jobb megértését, kiadták a Társadalmi Innovációk Útmutatóját, amely többféle irányt vizsgál, amelyeken keresztül az innovációk támogatását szervezhetik a közhatóságok a befektetési programjaik keretén belül. Az alábbi támogatói rendszerek tartoznak ide:

Európai Szociális Alap (ESZA)

Európában a fő eszköz a foglalkoztatás, valamint a társadalom bevonásának ösztönzésére, azaz az emberek számára segítségnyújtás a munkahely megszerzésében, a hátrányos helyzetű emberek társadalomba való integrálásában és a mindenki számára kedvezőbb élet biztosításában. Ezt azáltal akarják elérni, hogy az embereket és a képességeiket megvizsgálva segítenek munkát találni, továbbá a képességüket fejleszteni. A 2014–2020 közti időszakban 80 milliárd euró áll az alap rendelkezésére, hogy mindezt elérje. Magyarországon e támogatás keretében működik a jelenlegi Széchenyi 2020 program.

Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA)

Ezen alap a régiók közti egyenlőtlenségre helyezi a hangsúlyt, és a gazdasági, valamint a társadalmi kohéziót célozza meg. Ennek keretében Magyarország 25 milliárd euró támogatást kap ezen időszak alatt, amelyet a nemzeti hozzájárulással együtt olyan területekre fektet be, mint például a szállítás és az energia, a foglalkoztatási politikák, az alacsony szénkibocsátású gazdaság és az oktatás.

Európai Mezőgazdasági Alap a Vidékfejlesztésért

A 21. század gazdasági, környezetvédelmi és társadalmi kihívásainak megismerését ösztönzi az unió különböző vidéki területein. Ezt az alapot a közös mezőgazdasági politika második pillérjeként is szokták tekinteni, hiszen a gazdálkodók részére közvetlen kifizetéseket valósít meg, és a mezőgazdasági piacok irányításával kapcsolatban intézkedik. Ezen keresztül támogatják az EU vidékfejlesztési politikáját, amely 100 milliárd eurót oszt szét a tagállamok között a jelzett időintervallumban. Ezen terület fejlesztésére Magyarország a nemzeti hozzájárulással együtt 4,2 milliárd euróval rendelkezik. A fő hangsúlyt országunk az ökoszisztémák helyreállítására, megőrzésére, növelésére, a társadalom bevonására, a szegénység visszaszorítására és a vidéki területek gazdasági fejlesztésére, az élelmiszerlánc-szervezetek ösztönzésére, továbbá a mezőgazdasági kockázatmenedzsmentre fordítja.

Horizon 2020

Az EU eddigi legnagyobb kutatási és innovációs programja, amelynek 2014–2020 között közel 80 milliárd euró állt rendelkezésére az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés finanszírozására. Az Európai Strukturális és Befektetési Alapok ezen felül kiegészítő támogatást nyújtanak a keretprogram számára a fejlesztések meggyorsítására. Három pillérre épül: kiváló tudomány, társadalmi kihívások, valamint az iparági vezető szerep.

Európai Társadalmi Innovációs Verseny

Az Európai Unió a társadalmi innováció intézményét versenyeztetés keretében támogatja. A versenyeztetés jogi hátterét a Horizon 2020, a Kutatási és Innovációs Keretprogram és kiváltképpen a 2018–2020 közötti társadalmi kihívásra vonatkozó munkaprogram – Európa a változó világban, beleértve az innovatív és reflektív társadalmakat – adja, amelyen keresztül az Európai Bizottság működteti ezt a pénzjutalommal járó versenyeztetést.

Foglalkoztatási és Társadalmi Innováció Program

Az EU-s szintű támogatási eszközt a magas arányú és fenntartható foglalkoztatás ösztönzésére, a megfelelő szintű társadalmi biztonság kialakítására, a társadalmi kirekesztéssel és a szegénységgel szembeni küzdelemre, a nemek közötti egyenlőtlenség csökkentésére, a diszkrimináció visszaszorítására, főképpen a fiatalok támogatására és a munkafeltételek fejlesztésére hozták létre. Ez az EU három (PROGRESS, EURES, Progress Mikrofinanszírozás) korábbi programjának egységesítésével jött létre (Employment, Social Affairs & Inclusion, EU Programme for Employment and Social Innovation – EaSI).[20]

Magyarország gyakorlatában ezen megvalósulási időszakban 10 operatív program működik, amelyek többségének vizsgált témánkhoz való közvetlen vagy közvetett kapcsolódása egyértelmű és releváns:

–Emberi Erőforrás Fejlesztési Operatív Program (EFOP);

–Gazdaságfejlesztési és Innovációs Operatív Program (GINOP);

–Integrált Közlekedésfejlesztési Operatív Program (IKOP);

–Környezeti és Energiahatékonysági Operatív Program (KEHOP);

–Közigazgatás- és Közszolgáltatás-fejlesztési Operatív Program (KÖFOP);

–Rászoruló Személyeket Támogató Operatív Program (RSZTOP);

–Terület- és Településfejlesztési Operatív Program (TOP);

–Versenyképes Közép-Magyarország Operatív Program (VEKOP);

–Vidékfejlesztési Program (VP);

–Magyar Halgazdálkodási Operatív Program (MAHOP).

Az EU társadalmi innovációt támogató programja 2020 után sem áll le: a 2021–2027 közötti periódusra az EU társadalmi dimenziójának megerősítésére újabb célokat tűzött ki az Európai Bizottság. Ennek keretében megreformálják és továbbfejlesztik az Európai Szociális Alapot (ESZA), az Európai Szociális Alap Pluszt (ESZA+), továbbá még hatékonyabbá teszik az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alapot (EGAA). Az ESZA+ egy sokkal rugalmasabb és egyszerűbb alap lesz azáltal, hogy több, jelenleg futó programot és alapot egyesít majd. Az Európai Bizottság elképzelése szerint az ESZA+ 2021-től integrálni fogja a jelenlegi ESZA-t, az ifjúsági foglalkoztatási kezdeményezést, a leginkább rászoruló személyeket támogató európai segítségnyújtási alapot, a foglalkoztatás és a szociális innováció európai programját és az EU Egészségügyi Programját azzal, hogy az ESZA egyéb alapok kiegészítője lesz. Ennek segítségével a társadalmi és munkapiaci kihívásokra sokkal integráltabb és célzottabb támogatást lehet kínálni mind uniós, mind pedig nemzeti szinten. Az ESZA+ szabályozása alapján biztosítani kívánják a társadalmi jogok európai pillére alapelveinek, valamint az európai szemeszter szerinti ajánlatok megvalósításának támogatását, a fiatal munkavállalóknak segítségnyújtást, a társadalomba történő beilleszkedés előmozdítását, továbbá, de nem utolsósorban a társadalmi innováció, mobilitás és egészségügy területén tett intézkedések elősegítését. A cél a korábbiakhoz képest egy sokkal egyszerűbb program kiépítése, amely csökkenti a nemzeti hatóságok vagy szervezetek adminisztratív korlátait a programok elérhetőségében. Ezen periódusra – a jelenlegi árfolyamon – 101 milliárd eurót szánnak az ESZA+-ra, amelyet az Európai Bizottság a tagállamokkal történő, nagyrészt megosztott irányítás keretében fogja kezelni. A foglalkoztatás és a szociális innováció, továbbá az egészségügy európai programjaira 1,2 milliárd eurót különítenek el, amelyet az Európai Bizottság közvetlen irányítása alatt fog tartani.[21]

A fejezet lezárásaként azon megállapításunkat szeretnénk hangsúlyozni, hogy az innováció kutatásában az elmúlt évtizedekben paradigmaváltás következett be, amelynek legfontosabb tartalmi elemei a következők:

–A társadalmi innovációk relevanciája összemérhető a gazdasági és természettudományi innovációkkal.

–A gazdasági és természettudományi innovációk társadalmi problémákat generálnak, amelyek társadalmi innovációk segítségével kezelhetők, megoldhatók.

–A különböző típusú innovációk szoros együttműködésben értelmezendők.

–A társadalmi innovációk létrehozásának és menedzselésének finanszírozása összemérhető nagyságrendű a többi innovációéval.

–Szükséges a társadalmi innováció mérése, nyomon követése és értékelése.

Irodalomjegyzék

Bacon, Nicola – Geoff Mulgan – Nusrat Faizullah – Saffron Woodcraft: Transformers. How local areas innovate to address changing social needs. London, NESTA, 2008.

Benedek József – Kocziszky György – Veresné Somosi Mariann: Új innovációs paradigma? Regionális társadalmi innovációs potenciál javításának lehetősége szakértői rendszer segítségével, lehetőségek és korlátok. In Lipták Katalin (szerk.): „Mérleg és Kihívások”. IX. Nemzetközi Tudományos Konferencia. Konferenciakiadvány a Gazdaságtudományi Kar megalapításának 25. évfordulója alkalmából. Miskolc, Gazdaságtudományi Kar, 2015. 247–255.

Benedek József – Kocziszky György – Veresné Somosi Mariann – Balaton Károly: Regionális társadalmi innováció generálása szakértői rendszer segítségével. Észak-magyarországi Stratégiai Füzetek, 12. (2015), 2. 4–22.

Czakó Erzsébet: Versenyképesség iparágak szintjén – a globalizáció tükrében. PhD-értekezés. Budapest, Budapesti Corvinus Egyetem, 2000.

Durand, Thomas – David Probert – Ove Granstrand – Arie Nagel – Breffni Tomlin – Cornelius Herstatt – Hugo Tschirky (szerk.): Bringing technology and innovation into the boardroom. Strategy, innovation and competences for business value. European Institute for Technology and Innovation Management. New York, Palgrave Macmillan, 2004.

European Commission: A new, stronger European Social Fund Plus. Online: https://ec.europa.eu/esf/main.jsp?catId=62&langId=en

European Commisson: Directorate-general regional policy: innovation in the national strategic reference frameworks. Brussels, 2006.

European Commission: EU budget: a new European Social Fund Plus. 2018. Online: https://ec.europa.eu/esf/main.jsp?catId=67&langId=en&newsId=9118

European Commission: EU Programme for Employment and Social Innovation (EaSI). Online: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=1081

Farkas Ferenc: Változásmenedzsment. Budapest, KJK-Kerszöv, 2004.

García, Marisol – Santiago Eizaguirre – Marc Pradel: Social innovation and creativity in cities. A socially inclusive governance approach in two peripheral spaces of Barcelona. City, Culture and Society, 6. (2015), 4. 93–100. Online: https://doi.org/10.1016/j.ccs.2015.07.001

Hortoványi Lilla – Dobák Miklós: A versenyképesség és az innováció vállalati szintű vizsgálata. Vezetéstudomány, 48. (2016), 12. 38–45. Online: 10.14267/VEZTUD.2016.12.04

Hülsmann, Michael – Nicole Pfeffermann (szerk.): Strategies and communications for innovations. An integrative management view for companies and networks. Heidelberg, Springer, 2011.

Jarjabka Ákos – Lóránd Balázs: Az innováció alapjai és megjelenési területei. Pécs, 2010. Online: http://bit.ly/3tn6POV

Kocziszky György – Veresné Somosi Mariann – Balaton Károly: Társadalmi innováció mérésének sajátosságai. In Lipták Katalin (szerk.): „Mérleg és Kihívások”. IX. Nemzetközi Tudományos Konferencia. Konferenciakiadvány a Gazdaságtudományi Kar megalapításának 25. évfordulója alkalmából. Miskolc, Gazdaságtudományi Kar, 2015. 288–302.

Kocziszky György – Veresné Somosi Mariann – Balaton Károly: A társadalmi innováció vizsgálatának tapasztalatai és fejlesztési lehetőségei. Vezetéstudomány, 48. (2017), 6–7. 15–19. Online: https://doi.org/10.14267/VEZTUD.2017.06.02

Nemes Gusztáv – Varga Ágnes: Társadalmi innováció és társadalmi tanulás a vidékfejlesztésben – sikerek, problémák, dilemmák. In Lipták Katalin (szerk.): „Mérleg és Kihívások”. IX. Nemzetközi Tudományos Konferencia. Konferenciakiadvány a Gazdaságtudományi Kar megalapításának 25. évfordulója alkalmából. Miskolc, Gazdaságtudományi Kar, 2015. 434–444.

Ogburn, William Fielding: Cultural lag as theory. Sociology and Social Research, 41. (1957), 167–174.

Ogburn, William Fielding: On culture and social change. Chicago, University of Chicago Press, 1964.

Piskóti István: Marketingképességek szerepe az innovációs versenyelőnyök fenntartásában. 2012. Online: http://bit.ly/2O4fANV

Szörényiné Kukorelli Irén: Vidéki térségeink innovációt befogadó képessége – Egy kutatás tapasztalatai. Tér és Társadalom, 29. (2015), 1. 97–115.

Tóthné Kiss Anett – Balaton Károly – Varga Krisztina: Üzleti és társadalmi innovációk beágyazottsága, kapcsolata. Projekttanulmány, EFOP 3.6.2. Miskolc, Miskolci Egyetem, 2018.

Varga Krisztina: A társadalmi innovációs folyamat mérési modellje. Kutatási tanulmány az EFOP-3.6.1 projekt keretében. Miskolc, Miskolci Egyetem, 2019.

Veresné Somosi Mariann – Balaton Károly

A társadalmi innováció folyamatának mérési módszertana és a Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer jellemzői

A társadalmi innováció folyamatának mérése olyan komplex feladat, amely egy többszintű mérési modell bevezetését követeli meg. Olyan módszertan kidolgozása szükséges, amely lehetővé teszi a mikro-, mezo- és makroszintű méréseket, és amely indikátorainak segítségével az egyes szinteken mérhető társadalmi innovációs folyamat eredményei összehasonlíthatóvá válnak. A szakirodalmi áttekintés után megállapítható, hogy a társadalmi innovációs folyamat mérési módszertana, a mutatók alkalmazása nem egységesen elfogadott. Kiindulópontként a makroszintű mérések jelentek meg (térségi összefüggések vizsgálatával), amelyet folyamatosan követett a mezo- és mikroszintű mérési módszertanok bevezetése. Mikroszinten az egyes vizsgált esetek, társadalmi kezdeményezések esettanulmányi szintű elemzése segíti a mérést, mezoszinten pedig a regionális megoldások, társadalmi törekvések vizsgálata vezethet mérési eredményekhez. Az innováció mérési módszertanára vonatkozó kérdések és iránymutatások[22] alapján a mérési módszertan meghatározása igen eltérő módon alakult a természettudományi, műszaki innovációk és a társadalmi innovációk terén. A technikai innovációk mérését szolgáló módszertanok kínálta lehetőségek és korlátok vizsgálata alapvető feladat a társadalmi innováció mérésének jellemzéséhez. A technikai innovációs folyamatot mérő mutatók segíthetnek a társadalmi innovációs folyamat mérésére szolgáló mutatók meghatározásában, de körültekintő vizsgálat szükséges az adaptáció során. A szakirodalommal[23] egyetértve megállapítható, hogy az egyik jelentős bemeneti mutató a K+F-tevékenység a műszaki, természettudományi innovációs folyamatban. A K+F-tevékenység nem figyelhető meg minden szektorban, noha a társadalmi innovációs törekvések mindenhol jelen vannak vagy lehetnek. A kimeneti mutatók közül hangsúlyos szerepe van a szabadalmaknak a technikai innovációk megvalósítása során, de szabadalmak ritkábban születnek a társadalmi innovációs törekvésekben. A társadalmi innovációs folyamat mérési keretfeltételeinek meghatározásakor kiindulási alapot jelentenek azon tényezők, amelyek a társadalmi innováció konceptualizálásában vesznek részt: a társadalmi igény azonosítása, a megoldási javaslat újdonsági foka, a társadalom fejlesztésére tett kísérlet, a szektorsemlegesség, a megjelenés szintje. A társadalmi innováció folyamata ötvözi a makroszintű intézkedéseket és az önkéntes részvételen alapuló szervezeti szintű kezdeményezéseket. A törekvések folyamatát, eredményét és hatását mérő modell meghatározása megköveteli a felülről vezérelt (gyakran elméleti) és az alulról szerveződő (civilek bevonásán alapuló gyakorlati) stratégiák együttes vizsgálatát. Reeder és szerzőtársai[24] szerint a társadalmi innováció mérése iteratív folyamat, amely megköveteli a korábbi adatok felhasználását, az eddig ismertté vált módszertan alkalmazását mikro- és makroszinten egyaránt. Zapf[25] abban látja a technikai és társadalmi innovációk mérését segítő módszerekben a különbséget, hogy míg a technikai innovációk termelékenysége a fizikális energiák és anyagok függvénye, addig a társadalmi kezdeményezések termelékenysége az emberi kreativitástól és erőforrásoktól függ. A társadalom változik, új termékek, szolgáltatások vagy programok jönnek létre, amelyek párhuzamosan kielégítik a társadalmi igényeket, és új megoldásokat, kapcsolatokat eredményeznek. A szakirodalmi áttekintés alapján kijelenthető, hogy a mérés során hangsúlyos szerepet kap az innovációs folyamatok rendszerszerűsége. A társadalmi innováció mérése során – a technikai innovációknál azonosított rendszerszerűségnek megfelelően – kiindulópont az indikátorok meghatározása, és bemeneti, kimeneti, illetve hatásmutatóként való azonosításuk, ami alapján a társadalmi innovációs potenciál számszerűsíthető.

A társadalmi innovációs potenciál meghatározásának modellje

A modell meghatározásához – az általunk kialakított definíciót szem előtt tartva, amely szerint a közösség problémáinak megoldására kívánunk új vagy újszerű választ adni a jóllét javítása érdekében – szükséges a társadalmi innovációs potenciál meghatározása, hiszen ez azon képességek összessége, amelyek lehetőséget teremtenek a társadalmi innovációk létrehozására.[26] A társadalmi innovációs potenciál vizsgálata az 1. ábrán szemléltetett logikai folyamat alkalmazásával hajtható végre. A potenciális indikátorok meghatározásához először három faktort nevesítettünk: input-, output- és hatásfaktorokat, amelyek között a kapcsolatot a 2. ábra mutatja be. Ez a tagolás egyértelművé teszi, hogy a társadalmi innováció létrehozása és működtetése során a folyamat több pontján kell értelmezni indikátorokat a holisztikus megközelítés érdekében. Az indikátorok között meghatároztunk mennyiségi és minőségi mutatószámokat, ezzel is növelve a mérés komplexitását. A mutatószámok értelmezésénél törekedtünk a következő követelmények teljesítésére: az indikátorok a valóságos helyzetet jellemezzék, kellően fókuszáltak legyenek, relevánsak legyenek a vizsgált probléma szempontjából, biztosítsák a következetes alkalmazhatóságot, hozzáférhetőségük ne okozzon ellehetetlenülést, egyértelműek legyenek minden szituációban, az időszerűség megvalósulhasson, a társadalmi innovációs potenciál meghatározásának költsége kezelhető nagyságrendű legyen, valamint a kijátszhatóság kockázatát csökkentsük. A nem egy irányba mutató indikátorok esetében a mutatók reciprokával számolunk. A folyamat egyes lépéseinél felhasználható források: szakirodalom, empirikus kutatások eredményei, EU-dokumentumok, KSH-, Eurostat-, NAV-, ORFK-, TEIR-adatbázisok, önkormányzatok és cégek nyilvántartásai. Biztosítani szükséges továbbá az indikátorok mérhetőségén túl az összemérhetőségüket, ezért minden indikátorcsoportban szükséges a mutatók normalizálása annak érdekében, hogy az eltérő skálájú adatok egymással összemérhetővé váljanak.

Mindhárom indikátorcsoportban a normalizált adatok átlagát szükséges kiszámítani, majd a három indikátorcsoport átlagából meghatározható a társadalmi innovációs potenciált mérő komplex mutató. A társadalmi innovációt mérő komplex indikátor, illetve annak összetevői vonatkozásában a mutatók területi különbségei Gini-index segítségével vizsgálhatók, a területi egyenlőtlenségek mérésére pedig a Hoover-index alkalmas.[27]

1. ábra: A társadalmi innovációs potenciál meghatározásának logikai fázisai

Forrás: Kocziszky György – Veresné Somosi Mariann – Balaton Károly: A társadalmi innováció vizsgálatának tapasztalatai és fejlesztési lehetőségei. Vezetéstudomány, 48. (2017), 6–7. 15–19. alapján a szerzők szerkesztése

2. ábra: A társadalmi innovációs potenciál meghatározásának logikai modellje

Forrás: Kocziszky – Veresné Somosi – Balaton (2017) i. m. alapján a szerzők szerkesztése

Az indikátorstruktúra kialakítása után nevesítettük az indikátorokat, ami lehetőséget teremt arra, hogy regionális – vagy akár országos – szinten vizsgálhatóvá váljanak az innovációs potenciálhoz kapcsolódó jellemzők. Az egyes indikátorcsoportok lehetséges struktúráját mutatja be az 1., 2. és 3. táblázat.

Az inputindikátorok nevesítéséhez négy faktort határoztunk meg: az intézményrendszert, a telephelyi tényezőket, a humán feltételeket és az aktivitást. Ezek segítségével komplex kép adható az inputoldali indikátorok számszerűsítésével arról, hogy a társadalmi innováció létrehozása milyen pozícióból indítható úgy, hogy a már korábban említett emberi kreativitás és erőforrás kiemelt szerepe megfelelő súllyal van jelen (1. táblázat).

1. táblázat: Inputindikátorok

Sz.

Faktorok

Indikátorok

Források

1.

Intézményrendszer (I)

– együttműködő partnerek száma (I_1)

– civil szervezetek száma 10 000 lakosra (I_2)

KSH

Önkormányzat

2.

Telephelyi tényezők (T)

– működő vállalkozások száma 1000 lakosra (T_1)

– nonprofit vállalkozások száma 1000 lakosra (T_2)

– vállalkozási megszűnési ráta (T_3)

KSH

KSH

KSH

3.

Humán feltételek (H)

– gyermeknépesség aránya a lakónépességből (H_1)

– 100 gyermekkorúra jutó időskorú (H_2)

– korfa (H_3)

– aktivitási ráta (H_4)

– eltartottsági ráta (H_5)

– átlagosan elvégzett osztályszám (H_6)

KSH

KSH

KSH

KSH

KSH

KSH

4.

Aktivitás (A)

– pályázati aktivitás (A_1)

– szociális aktivitás (A_2)

TEIR

Önkormányzat

Forrás: Kocziszky – Veresné Somosi – Balaton (2017) i. m. alapján a szerzők szerkesztése

Az outputindikátorok segítségével átfogó kép rajzolható arról, hogy a társadalmi innovációk létrehozása milyen módon és mértékben fejlesztette az adott szervezet/település/járás/megye ezirányú innovációs potenciálját, s hogyan fejlődtek a társadalmi innovációs képességei (2. táblázat). A társadalmi innováció fenntarthatóságát biztosító eredmények az oktatás, az egészségügy, a foglalkoztatás, a lakhatás, a társadalmi tőke és hálózatok, a kulturális és társadalmi környezet területén mérhetők és azonosíthatók be, amelyek a társadalom megújítását és hosszú távú eredményességét biztosíthatják.

A hatásindikátorok már arról adnak számot, hogy a realizált társadalmi innováció(k) kiterjesztése hogyan hat(ott) a vizsgált szinten a szociális feltételek változására, a családi viszonyok alakulására, a lakosság biztonságérzetére, a társadalmi infrastruktúra állapotára, valamint a megélhetési és környezeti feltételekre (3. táblázat).

2. táblázat: Outputindikátorok

Sz.

Faktorok

Indikátorok

Források

1.

Gazdasági (G)

– elnyert pályázatok száma (G_1)

– lehívott forrás nagysága (G_2)

– helyi termékek száma (G_3)

– szociális szövetkezetek száma (G_4)

– közfoglalkoztatottak aránya a 15–64 éves népességhez viszonyítva (G_5)

– egy főre jutó kifizetett összeg (G_6)

TEIR

Primer kutatás

Önkormányzat

Cégnyilvántartás

Önkormányzat

KSH

2.

Kulturális (K)

– hagyományőrző rendezvények száma (K_1)

– hagyományőrző szervezetek száma (K_2)

– kulturális rendezvényeken részt vevők száma 1000 főre vetítve (K_3)

– közösségi feladatok száma (K_4)

Önkormányzat

Önkormányzat

KSH

Önkormányzat

3.

Szociális (SZ)

– szegregációk száma (SZ_1)

– szegregációban élők száma (SZ_2)

– szociális étkeztetésben részesülők száma 1000 lakosra (SZ_3)

– házi segítségnyújtásban részesülők száma 1000 lakosra (SZ_4)

– munkanélküliségi ráta (SZ_5)

TEIR

TEIR

Önkormányzat

KSH

4.

Egészségügyi (E)

– krónikus betegségben szenvedők száma (E_1)

– szenvedélybetegek száma (E_2)

– egy háziorvosra és házi gyermekorvosra jutó betegforgalom (E_3)

KSH

KSH

Forrás: Kocziszky – Veresné Somosi – Balaton (2017) i. m. alapján a szerzők szerkesztése

3. táblázat: Hatásindikátorok

Sz.

Faktorok

Indikátorok

Források

1.

Szociális feltételek

– egy lakosra jutó jövedelem

– születéskor várható élettartam

– a 70 éves és idős népességből az általános iskolai végzettséggel rendelkezők aránya

KSH

KSH

KSH

2.

Családi viszonyok

– egyszemélyes háztartások aránya

– három és több gyermekkel rendelkező családok aránya

KSH

KSH

3.

Biztonságérzet

– regisztrált bűncselekmények száma 1000 lakosra

– felderítési arány

ORFK

ORFK

4.

Társadalmi infrastruktúra

– tartós bentlakásos elhelyezést nyújtó intézmények működő férőhelyeinek száma 1000 lakosra

Működtető szervezet

5.

Megélhetési feltételek

– szegénységi index

– 0–1 millió forint jövedelemsávban kereső adózók aránya

KSH

KSH

6.

Környezeti feltételek

– ökológiai lábnyom

– rendszeresen tisztított közterület aránya

KSH

KSH

Forrás: Kocziszky – Veresné Somosi – Balaton (2017) i. m. alapján a szerző szerkesztése

A társadalmi innovációs potenciál mérésének már léteznek megoldásai az Európai Unióban, ugyanakkor Magyarországon ilyen típusú makromérések rendszeresen nem történnek, így a kialakított mérési módszertan egy lehetőséget kínálhat erre.

A Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer jellemzői

Az elmúlt években végzett mezoszintű empirikus kutatásaink tapasztalatai arra irányították rá a figyelmünket, hogy a társadalmi innováció megvalósításának három kritikus kérdése van:

–Ki végezze?

–Mit csináljon?

–Miből valósítsa meg?

Így felmerült az a szándék, hogy a társadalmi innovációk létrehozását, működtetését és kiterjesztését rendszerszemléletben tárgyaljuk, s kialakítsunk egy olyan komplex irányítási rendszert, amely magában foglalja mindazon igények kezelhetőségét, amely a sikeres realizáláshoz szükséges. A továbbiakban a Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer tartalmi elemeivel és az azok között nevesíthető kapcsolatokkal foglalkozunk.

A cél, hogy a társadalmi innovációt megvalósítók, innovátorok kezébe a gyakorlatban jól használható, szektorsemleges, megfelelő tudományos háttéren alapuló, elsősorban a mezo- és mikroszinten alkalmazható innovációirányítási módszertant adjunk. Egy olyan támogató megoldás kialakítása indokolt, amely online szolgáltatáson keresztül képes lemérni az innovátor szervezet/település/járás/megye társadalmi innovációs potenciálját/kapacitását, és arra alapozva szakértői támogatással hozzájárul új vagy újszerű megoldások kialakításához „jó gyakorlatok” felhasználásával, valamint segíti a kialakult koncepció megvalósítását. A Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer célja, hogy a társadalmi jólét és jóllét növeléséhez a társadalmi innovációs folyamat minden részét átfogó, holisztikus rendszerben megvalósuló megoldások szülessenek. Ebben a megközelítésben az eredmények pontosabban előreláthatóbbá válnak, rendszeresség vihető bele a tevékenységbe, és az átlagot meghaladó eredményesség érhető el. Az így kialakítható Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer feladatstruktúrája összetett, amelynek funkcióit a 3. ábra szemlélteti.

Szervezeti funkció: keretet biztosít a társadalmi innovációs folyamatban részt vevők számára mind mezo-, mind mikroszinten, de hálózatban történő együttműködésben is. E szervezeti keret (határozott idejű vagy határozatlan idejű) felállításának elsődleges szempontja, hogy megfelelő elkülönítést biztosítson az alaptevékenységtől, illetve lehetőséget teremtsen az önálló megoldás kialakítására. Értelmezési tartományunk részét képezi a kisléptékű társadalmi innovációtól a jelentős áttörést célzó radikális társadalmi innovációig a teljes tartomány.

A kisléptékű és közepes mértékű társadalmi innovációk célja a meglévő lehetőségek kihasználása a közösségi problémák és igények kezelésében, illetve a birtokolt képességek új rutinok segítségével történő hasznosítása, míg a jelentős áttörést biztosító társadalmi innováció új lehetőségek teremtésével kíván szignifikáns javulást elérni a vizsgált közösség életminőségében. A keretek kijelölésénél kiemelt fontosságú az érintettek bevonása a fejlesztési folyamatba, valamint az ellenállás megfelelő kezelése. A felmerülő ellenállás egyéni és szervezeti tényezőkre vezethető vissza. Az egyének esetében az ellenállás legfőbb oka általában a bizonytalanság és a jövőtől való félelem, míg a társadalmi innovációt megvalósító szervezetek esetében ez technikai ellenállás (a meglévő status quóba befektetett erőforrások elvesztése miatti félelem), kulturális ellenállás (olyan rendszerek és szokások, amelyek a jelenlegi állapotokat erősítik, ezzel is ösztönözve a konformitást, meglévő értékek és előfeltevések megtartását) és politikai ellenállás (ahol az erőforrások újraelosztása történhet meg, illetve átalakulhat a hatalmi struktúra).

3. ábra: A Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer funkciói

Forrás: a szerzők szerkesztése

A társadalmi innováció kapcsán előtérbe kerülnek a projektszerű megoldások, mint a kialakított funkcionális munka- és felelősségmegosztás struktúrái. A projektszervezet összetétele a projekt életciklusa során változhat. Három tipikus megoldás segítheti a társadalmi innováció szervezeti megvalósítását:

–meglévő szervezetbe (például önkormányzat) integrálódik a projekt oly módon, hogy a projektvezető szerepe az információk összegyűjtésén alapuló feltáró, elemző, döntéselőkészítő, illetve korlátozottan koordináló jellegű, hiszen a projektet megvalósítók maradnak eredeti munkakörükben, s többletfeladatként végzik a projektfeladatokat;

–meglévő szervezetbe integráltan vagy függetlenül létrejön egy projektszervezet (vezetők, tagok), akik a projekt megvalósítására fókuszálnak a projekt időtartama alatt;

–projektorientált mátrixszervezet jöhet létre (például civil szervezetek, társadalmi vállalkozások esetében), ahol több projekt egyidejű megvalósítása zajlik, s ez foglalja magába a szervezet alapvető tevékenységét.

Folyamatmenedzsment-funkció: Ebben a Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer holisztikus módon, az elejétől a végéig kezeli a társadalmi innováció folyamatát, azaz az igények megfogalmazódásától a helyzetvizsgálaton, kialakításon, megvalósításon és multiplikatív hatásain keresztül lehetővé válik az összes folyamatfázis mérése, irányítása. Govindarajan szerint[28] a végrehajtási kihívás megoldása a legnehezebb feladat. A folyamatmenedzsment-funkció egyúttal biztosítja azt is, hogy ne csak véletlenszerű ötletek megvalósítása történjen, hanem ugyanakkora hangsúly kerüljön a rendszeres igényfelmérésre, ötletgyűjtésre, az erőforrások elemzésére, a környezetelemzésre és a társadalmi innovációs partnerekkel történő együttműködésre. A társadalmi innováció folyamatstruktúrájából A társadalmi innovációs potenciál meghatározásának modellje című részfejezetben korábban foglalkoztunk a társadalmi innovációs potenciál (TIP) mérésével, ebben a részfejezetben pedig a társadalmi innováció fő folyamatát kapcsoljuk össze az értelmezett indikátorcsoportokkal és vizsgáljuk a társadalmi innováció generálásának szakértői támogatási lehetőségeit, s a kultúrafejlesztés folyamatának logikai fázisait mint kulcsfolyamatokat.

Időbeli tervezési funkció: Egy társadalmi innovációs rendszer a szervezeti és folyamatmenedzsment funkcióit akkor tudja hatékonyan és sikeresen ellátni, ha az egész tevékenység megfelelő időbeli ütemezéssel valósítható meg. Ez azt jelenti, hogy a kisléptékű és a radikális társadalmi innovációs tevékenységek időhorizontját, megvalósítóit el kell választani, eltérő sikerdimenziókat kell értelmezni, eltérő eszközökkel és módon kell realizálni. A kisléptékű társadalmi innovációk időhorizontja a jelen, a radikálisoké általában 3–5 év. A keresztfunkcionális csapatokban részt vevők feladata a kettő összehangolása, a távolság megszüntetése. Az időben közbülső társadalmi innovációk részben építenek a mezoszintű szervezet jelenlegi képességeire, de azokat alapvetően új célokra használják fel. A három időhorizont harmonikus összehangolását nevezi a szakirodalom integrált innovációnak.

Tanulástámogatási és „szervezeti” kultúrafejlesztési funkció: A társadalmi innováció folyamatának különböző fázisaiban olyan szakmai és menedzselési ismeretek szükségesek, amelyek elsajátíttatása feltételként jelenik meg a sikeres megvalósításhoz. A tanulástámogatási funkció a tudásmenedzselésen belül ezt valósítja meg. A társadalmi innováció eredményességének kulcskérdése az érintettek (stakeholderek) bevonása a folyamatba, az azonos értékrend kialakítása és az ehhez tartozó etikai szabályok betartása.

A sikeres társadalmi innováció eszközei:

–A társadalmi innovációnál ugyanúgy, mint a műszaki innovációknál a legnagyobb kihívás a digitális transzformáció, amely során új informatikai alapokra kell helyezni a teljes innovációs láncot. Tehát a Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer kiépítéséhez és működtetéséhez is szükséges informatikai támogatás, amelynek sarkalatos pontja az adatbázis-struktúra kialakítása és folyamatos feltöltése a feltételek biztosíthatóságához, valamint a szakértői támogatás mikéntjének a kialakítása.

–Megfelelő folyamatmenedzselés kialakítása, amely támogatja a hatékony munkavégzést, ami az igénytől a társadalmi hatásig összekapcsolja a részfolyamatokat, illetve méri a különböző fázisokban a szükséges mutatószámokat.

–Testreszabhatóság a folyamatok leképzéséhez, hiszen az innovációs tevékenység csak a „szervezethez” illesztett rendszerrel végezhető eredményesen és hatékonyan.

–A társadalmi innováció megvalósításához szükséges képzési és mentorálási elemek integrálása az irányítási rendszerbe (üzleti terv készítése, költség-haszon elemzés készítése, agilis projektmenedzsment), hogy a tanulási folyamat kellő hatékonysággal megvalósíthatóvá váljék.

–Kultúraváltási folyamat segítése, mert a kulturális értékek befolyásolják a tanulás tárgyát, ütemét, jellegét, s az új tapasztalatok pedig visszahatnak a kultúrára.

–A rendszerbe feltöltött sablonok, minták és projektmódszertani leírások stb. alapján minden település/járás/megye a saját képességei és tervei szerint tudja végezni a feladatokat, felhasználva az elérhető ismeretanyagokat.

A társadalmi innováció sikertelenségének okai között leggyakrabban a következők szerepelnek: gyenge vezetés, nem megfelelő szervezés, alacsony szintű kommunikáció, a megvalósítók nem megfelelő képességei és a tudásmenedzselés hiányosságai.

A társadalmi innováció folyamata

4. ábra: A társadalmi innováció folyamatfázisainak összekapcsolása az indikátorcsoportokkal

Forrás: a szerzők szerkesztése

A Társadalmi Innováció Irányítási Rendszer folyamatmenedzsment-funkciója egy többszintű folyamatstruktúrát foglal magában, amelynek fő folyamatát szemlélteti a 4. ábra. Ennek a folyamatnak az alábontása biztosítja mindazon feladatok végrehajtását, ami az eredményességhez szükséges, s amelyeket a 4. táblázat ismertet. Ezek lehetnek az egyes feltüntetett lépések mélységi alábontását megjelenítő folyamatok, valamint a teljes társadalmi innovációs fő folyamatot támogató horizontális folyamatok egyaránt.

4. táblázat: A társadalmi innováció folyamatstruktúrája

A társadalmi innováció fő folyamatfázisa

Folyamatok megnevezése

Helyzetvizsgálat végrehajtása

Problématérkép összeállítása

Társadalmi innovációs potenciál számítása

Erőforrás-elemzés

Empirikus kutatások elemzése

Gazdasági, társadalmi adatbázisok elemzése

Felmerülő igények nevesítése

Igények strukturált meghatározása, rangsorolása

Célhierarchia meghatározása

A célok meghatározása és vizsgálata (prioritások kijelölése, az időbeliségek rögzítése, célok közötti konfliktusok áttekintése, célok mérhetősége)

A „jó gyakorlatok” tárának kialakítása, bővítése

A „jó gyakorlatok” összegyűjtése, tipologizálása és folyamatos bővítése

Adatbázis-struktúra kialakítása, működtetése

Az adatbázis-struktúra meghatározása, az adatforrások nevesítése, feltöltés, aktualizálás, hozzáférhetőség leszabályozása, a szakértői rendszerhez történő kapcsolása

A társadalmi innováció generálását támogató szakértői rendszer kidolgozása és működtetése

A szakértői rendszer kiválasztása és a vizsgált problémakörre történő adaptálása

Társadalmi innovációs megoldások meghatározása

A szakértői rendszer által generált társadalmi innováció(k) meghatározása és jellemzése

Társadalmi innováció megvalósítása

A társadalmi innováció verifikálásához szükséges anyagok (üzleti terv stb.) előállítása, a feltételek megteremtése, realizálás

Kiterjesztés, multiplikatív hatás

Az új vagy újszerű megoldások kiterjesztése és a multiplikatív hatások mérése

A társadalmi innováció fő folyamatához kapcsolódó horizontális folyamatok

Tanulástámogatási folyamat

Szervezeti kultúrafejlesztési folyamat

Kockázatmenedzselési folyamat

Tudásmenedzselési folyamat

Online szolgáltatási felület kialakítása és működtetése

Forrás: a szerzők szerkesztése

A társadalmi innovációs folyamat mérése tehát az input-, output-, hatásindikátor-csoportok és mutatóik segítségével válik lehetővé. Természetesen ez a logika – a későbbiekben – kiegészíthető egy transzformációs indikátorcsoporttal, amely elsősorban a társadalmi innováció tervezési, megvalósítási folyamatainak mikéntjére helyezi a hangsúlyt, de jelenlegi megközelítésünkben ez a társadalmi innovációt megvalósító projektszervezet értékelésének részét képezi. A rendszerszemléletű társadalmi innovációs folyamat az innovációt segítő előfeltételekre, a rövid és hosszú távú eredményekre, valamint a társadalmi változást jelentő tényezőkre bontható. A mérés a folyamat ezen szakaszaihoz meghatározott indikátorok segítségével, a köztük lévő kapcsolat azonosításával, számszerűsítésével történik. Az előfeltételek lehetővé teszik azon újítások meghatározását, amelyek a társadalmi innovációs folyamatban kiindulási tényezőként jelennek meg. A sikeres társadalmi innovációs folyamatra jellemző előfeltételek (inputtényezők): innovátori befektetések, társadalmi innovációt segítő üzleti környezet, együttműködés és hálózatok, intézmények, humán feltételek. Az előfeltételekhez kapcsolódó mutatók meghatározása, az eredmények számszerűsítése és majdan a kettő közötti kapcsolat megteremtése az alábbiak szerint valósítható meg:

Az innovátori befektetések lehetnek a gazdasági szervezetek, a magánszemélyek, az állami szektor/önkormányzat társadalmi innovációs befektetései. Előbbi mérése például cégméret szerinti kiadások alapján történik, míg utóbbi esetben például a pályázati aktivitás vizsgálata segíti a számszerűsítést. A társadalmi innovációt segítő üzleti környezet vizsgálható a startuptevékenységek, a vállalkozások üzleti környezetének feltérképezése vagy az akadályozó tényezők vizsgálata alapján. A startupok száma, a vállalkozások megszűnési rátája vagy az induló nonprofit vállalkozások száma megfelelő mutatóként szolgálhat a mérésre. Az együttműködési és hálózati terület a civil szervezetek számán, az önkéntességgel töltött időn vagy a klaszterek vizsgálatán keresztül számszerűsíthető. A humán feltételek esetében például a korfa, az iskolai végzettség és az aktivitási ráta stb. vizsgálandó. A megvalósulás jellemzésére azokat a tényezőket alkalmazhatjuk (jelen esetben a projektszervezet működéséhez kapcsoltan), amelyek a társadalmi innovációs folyamatban kulcsfontosságú szerepet töltenek be az eredményes társadalmi újítások realizálásban. Rövid és hosszú távon – eltérő mértékben – akkor nevezzük az innovációs folyamatot eredményesnek, ha hatására megindul a társadalmi formálódás, a közösségi szintű reagálás a társadalmi problémák kezelésében. A források szempontjából a mérés megvalósulhat, többek között, a társadalmi szervezetek kiadásai, az önkéntesek száma, a kreatív foglalkozások aránya vagy a szélessávúinternet-előfizetők száma alapján. Az intézményi megközelítésben például a szélsőséges pártok szavazati aránya, a fenntarthatóság mutatói, az alapított társadalmi szervezetek száma vagy az új, társadalmi tevékenységet ösztönző törvények mint indikátorok segítik a mérést.

A politikai keretfeltételek a pártok programjainak elemzése, a politikai stabilitás vizsgálata vagy a sajtószabadság feltérképezése révén mérhetők; a társadalmi keretfeltételek a társadalmi szükségletek és közös igények, a politikai részvétel vagy a jótékonysági szervezetek tagságának vizsgálatával. A területspecifikus outputok és eredmények számszerűsítése lehetővé teszi, hogy a társadalmi innovációs folyamat fenntarthatóságát is vizsgáljuk. Az oktatási esélyegyenlőség, az iskolai végzettség vagy a külföldi diákok aránya által mérhető a társadalmi törekvés eredménye. Az egészségi állapot, az egészségüggyel való elégedettség vagy a hozzáférés minősége szintén meghatározó tényezők. Hangsúlyos a foglalkoztatási ráta, a túlóra vagy a közfoglalkoztatottak számának vizsgálata. A lakhatás tekintetében az élettér elemzésével és a lakókörnyezet vizsgálatával határozhatók meg azon mutatók, amelyek segítik a mérést. Jelentős szerepe van a társadalmi tőkének és a hálózatoknak, amelynek értékelése a helyi termékek vagy a szociális szövetkezetek száma alapján történhet. A választójog, az aláírásgyűjtési folyamatok vagy a konzultáció lehetősége a társadalmi innovációs folyamat politikai eredményeit jelzik. A környezeti feltételek az ökológiai lábnyom mérésével vagy a megújuló energia számbavételével mérhetők. Kulturális tényezők között a hagyományőrző szervezetek, a közösségi feladatvállalás számszerűsítése segíti a folyamat mérését. A társadalmi innovációs folyamat hosszú távú hatásainak vizsgálata a hatásmutatók elemzésével válik lehetővé. A hatás olyan következmény, amely később mutatható ki, mint a folyamat közvetlen vagy közvetett eredménye. A hatás különböző formákban jelenhet meg: társadalmi tőke növekedése, társadalmi jelentőség fokozódása, társadalmi érték erősödése, tudatosság növekedése, megnövekedett részvételi ráta.[29]

Az általánosságban alkalmazott eljárások, amelyekkel a társadalmi innovációk hatásai mérhetők, az SROI- (befektetés társadalmi beszámolója), a TOC- (változási teóriák) és az SCBA- (társadalmi költség-haszon elemzés) módszerek. Az SROI (Social Return of Investment) egy olyan mérőszám, amely az egyenlőtlenség, a környezet degradálásának csökkentésére, valamint a társadalmi, környezeti és gazdasági költség-haszon egyesítésével a jólét elérésére törekszik. Az SROI-val szemben a TOC (Theory of Change) egy mindenre kiterjedő, átfogó leírás arra vonatkozóan, hogy egy adott helyzetben hogyan és miért várják el egy kívánt változás elérését. A társadalmi innováció hatását mérő módszerek közül a harmadik leggyakrabban alkalmazott az SCBA (Social Cost Benefit Analysis), amely a társadalom szemszögéből vizsgálja a beruházási projekteket, és támogatja a döntéshozókat a döntésük optimalizálásában, igazolásában és tesztelésében. A társadalmi innovációs törekvések megoldási javaslatként jelentkezhetnek a társadalmi igények azonosításában és kielégítésében, valamint a periferiális térségek kihívásainak kezelésében.

A társadalmi innováció létrehozása szakértői támogatással

A társadalmi innovációs törekvések megoldási javaslatként jelentkezhetnek a társadalmi igények azonosításában és kielégítésében, valamint a periferiális térségek kihívásainak kezelésében. Kutatásainkban arra az eredményre jutottunk, hogy a társadalmi innováció létrehozását magában foglaló folyamatfázis végrehajtását a feldolgozandó hatalmas adatmennyiség, a felmerülő igények, célok és megoldások összekapcsolása miatt célszerű támogatni, azaz szükséges egy támogató rendszer bevezetése. A modell felállításához először meghatároztuk, milyen szempontok és feltételek alkalmazhatók az inputadatokra és mi az, amit szeretnénk elérni. A megfelelő rendszer kiválasztásához áttekintettük a társadalmi innováció szükséglethierarchiáját, figyelembe vettük a társadalmi innovációs potenciál meghatározásához értelmezett indikátorcsoportokat és indikátorokat. Összegyűjtöttük a társadalmi innováció lehetséges területeit: oktatás, egészségügy, foglalkoztatás, lakhatás, társadalmi tőke és hálózatok, politikai részvétel, környezet. Meghatároztuk azt a kiválasztási szempontrendszert, amely egyidejűleg kezeli mind a már meglévő szervezetbe integrálódó társadalmi innovációt, mind pedig az újonnan létrejövő szervezeti megoldással realizálható társadalmi innovációt, amelynek elemei a következők:

–a szervezet alkalmassága a társadalmi innovációs tevékenységre;

–a társadalmi innováció szempontjából releváns tényezők;

–a társadalmi innovációs termékek/szolgáltatások főbb jellemzői;

–a társadalmi innovációs tevékenység (termék/szolgáltatás) célcsoportja(i);

–a társadalmi innovációs tevékenység viszonyulása a szervezet korábbi tevékenységeihez;

–a társadalmi innováció folyamatának gyenge pontjai, típushibái;

–a társadalmi innováció termékeinek/szolgáltatásainak finanszírozási forrása;

–a társadalmi innováció ráfordításainak forrásmegoszlása;

–a társadalmi innováció fenntarthatóságának minősítése;

–a társadalmi innováció során megvalósuló együttműködések, hálózatok;

–a társadalmi innovációs folyamat gátló tényezői;

–a társadalmi innováció megvalósításában részt vevők;

–a szervezet társadalmi innovációs tevékenységét veszélyeztető konkurencia;

–a társadalmi innováció újdonságfoka;

–a társadalmi innováció termékeinek/szolgáltatásainak tartalomforrása;

–a társadalmi innovációhoz szükséges információk forrásai;

–a társadalmi innovációba bevont külső szervezetek, személyek;

–a szervezetnek a tudástranszfer-akciókban vállalt szerepe.

Ezt követően kialakítható a települési/járási statisztikai adatbázis. Olyan keretrendszer elkészítése a célunk, ahol hatalmas adatmennyiség kezelhető különböző szempontok alapján. A rendelkezésünkre álló adatok közt szerepelnek kvantitatívak és kvalitatívak egyaránt, ezért ítéltük meg úgy, hogy a folyamat eredményességét nagyban segítené a „szakértői támogatás” igénybevétele. A kérdés az volt, hogy milyen legyen a „szakértői támogatás”? A szakértői rendszer egy különböző mesterségesintelligencia-módszerekre épülő problémamegoldó rendszer, amely tartalmazza egy szűkebb problématerület ismereteit. Nagyméretű, komplex problémák megoldásában nyújthat segítséget, felhasználva az emberi szakértők problémamegoldási folyamatát, ahol az eredményhez való eljutás érdekében alkalmazza a heurisztikus módszereket. E rendszer – a társadalmi innováció folyamatának támogatásával – a szakértelem megismerésén kívül többek között konzultációs, diagnosztizáló, döntéstámogató, tanulási tevékenységek támogatására is alkalmazható. A szakértői rendszerek gondolata a klasszikus mesterségesintelligencia-kutatásokhoz kötődik. A szakértői rendszerek általában HA-AKKOR típusú szabályokból felépített tudásbázist alkalmaznak, amelynek a hátránya az, hogy az alkalmazott szimbólumok a modellezett jelenséghez nem illeszkednek jól. Mivel a vezetési, irányítási feladatok a rosszul strukturált problémák közé tartoznak, jelentős részüknél olyan változókkal kell dolgozni, amelyek folytonos értékkészletűek és analóg jellegűek, amelyeknek formális leírására végtelen sok szimbólumra van szükség. A kiválasztás eredménye a támogató módszertanok közül a fuzzy szakértői rendszerekre esett, mert ez a rendszer képes egyidejűleg több adattípust kezelni, alkalmazása esetén nincs szükség nagyszámú szimbólum használatára, döntési fákkal kombinálható, ami a kitűzött célok elérésére alkalmassá teszi, s jól integrálható a Társadalmi Innováció Irányítási Rendszerbe.

A fuzzy szakértői rendszer előnye, hogy a társadalmi innováció generálásának modellje közvetlenül bemenet-kimenet párok megfigyelésével állítható fel. Hátrányként nevesíthető, hogy az ilyen típusú modell mindig közelítő megoldást ad, azonban a támogatás igényelt szakmai szintjét így is teljesíti. A szakértői rendszerek (tudásalapú rendszerek) legfontosabb részei (5. ábra): tudásbázis, munkamemória, következtetőgép.

5. ábra: A szakértői rendszer felépítése

Forrás: Futó Iván: Mesterségesintelligencia-eszközök – szakértői rendszerek – alkalmazása a közigazgatásban. Budapest, Dialóg Campus, 2020

A modell kialakításának első fázisa a tudásbázis létrehozása. Ez tartalmazza a tipologizált „jó gyakorlatok”-at, amelyeket a nemzetközi és hazai szakirodalomkutatás és empirikus kutatás folyamán gyűjtöttünk össze, és a statisztikai adatokat, amelyek természetesen folyamatosan frissítendők, bővítendők. A tudásbázisban megjelenített „jó gyakorlatok”-at szükséges kategorizálni, amelynek egyik módja a társadalmi innováció tipologizálásának szempontjai szerinti végrehajtás. Ezek mellett még implementálható egy magyarázó alrendszer is, amely elősegítheti a fejlesztés folyamatát. A rendszer „tudását” tartalmazó tudásbázis folyamatos karbantartását biztosítani szükséges azon szakértők segítségével, akik a témában elméleti és/vagy gyakorlati ismeretekkel rendelkeznek. A kommunikáció a felhasználó és a szakértői rendszer között a felhasználói felületen keresztül történik. A felhasználó itt tudja meghatározni és rögzíteni a problémát, s itt kapja meg a választ, a megoldást is, amelynek folyamata során a leírt probléma a munkamemóriába kerül, a megoldást pedig a tudásbázisban tárolt adatok felhasználásával a következtetőgép adja. A következtetést a magyarázó alrendszer segítségével tudjuk nyomon követni.

A kialakított modell részleteit a könyv későbbi fejezetében részletesen ismertetjük, de összefoglalóan megállapítható, hogy – a végzett tesztelés eredményeit összevetve az elmúlt időszakban az egyes vizsgált településeken megvalósult társadalmi innovációkkal – azok összhangban vannak, azaz rendszerünk alkalmas a tudásbázisa alapján új társadalmi innovációk generálására, a modell tudásbázisának kiterjesztése végrehajtható.

A kultúraváltás folyamata

A társadalmi innováció megvalósításához keretül szolgáló szervezet/hálózat tanulási folyamata a szervezeti kultúrával kölcsönhatásban van, így a kulturális értékek befolyásolják a tanulás tárgyát, ütemét és jellegét, s a megszerzett tapasztalatok visszahatnak a kultúrára. Mivel a társadalmi innovációs törekvéseknél (amelyek felülről lefelé és fordítva is generálódhatnak) is fennáll, hogy a szervezeti kultúra nem feltétlenül támogató az új ötletek befogadására és kibontakoztatására, szükségessé válik egy felülről indított kultúraformálás. A kultúra alakítása a társadalmi innováció folyamatában az egyik legnehezebb és leghosszabb változásvezetési folyamat, amelynek megváltoztatásához az első lépés a kultúra jellemzőinek azonosítása (például értékek, tárgyak, a háttérben lévő előfeltevések stb.) (6. ábra). A hatékony kulturális változás a társadalmi innováció koncepciójának kialakításával indul, amelyhez hozzá kell igazítani a közös értékeket és a magatartási elemeket. Fontos az innovátorok „ügy” melletti elkötelezettségének érzékeltetése példamutatási szándékkal és az új értékek képviseletével. A társadalmi innovációt megvalósító szervezet vezetői magatartásának és döntéshozatalának tükröznie, szimbolizálnia kell az új kultúra jellemzőit. Kulcsfontosságú, hogy az informális hálózatokban központi szerepet betöltő és magas szakértelemmel bíró személyek szintén példaképek lehetnek mások számára, s jelentős szerep hárulhat rájuk az ellenállás kezelésében is. A kultúraváltás során etikai és jogi feszültségek is keletkezhetnek, amelyekre érdemes felkészülni, s megoldásukban fontos szerepet játszhat a participáció és ezen jelenségek irányított kezelése. Végezetül a társadalmi innováció fenntarthatósága érdekében fontos a megváltozott kultúra folyamatos támogatása.

6. ábra: A kultúraformálás folyamata

Forrás: Thomas G. Cummings – Christopher G. Worley: Essentials of organization development and change. Cincinnati, Cengage Learning, 2001 alapján a szerzők szerkesztése

Irodalomjegyzék

Benedek József – Kocziszky György – Veresné Somosi Mariann – Balaton Károly: Regionális társadalmi innováció generálása szakértői rendszer segítségével.