részlet

© Milbacher Róbert, 2021

A kötet megjelenését a Nemzeti Kulturális Alap támogatta

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Szegő János
Kézirat-előkészítő Schmal Alexandra
Korrektor Balogh Emerencia
A borítót Pintér József tervezte
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 14 4152 9

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus
2021

Előszó

Petőfi Sándor gatyába’ táncol,

Felesége bugyiba’, úgy mennek a moziba.

20. századi népköltészeti gyűjtés

Lectori salutem!

Az alábbi fejezetek túlnyomó részét még a 2020-as első nagy karantén idején írtam, tehát végső soron létüket a Covid-járványnak köszönhetik. Az iskolák, egyetemek első bezárása és a digitális oktatásra való átállás utáni bizonytalanság – akkor még nem tudta senki, milyen platformokon és milyen hatékonysággal lehet fönntartani az oktatás folytonosságát – tanárként arra ösztönzött, hogy a rendelkezésemre álló eszközökkel hozzájáruljak legalább valamifajta kiegészítő tananyagok formájában az irodalomtanítás színesítéséhez. Így aztán Facebook-oldalamon naponta közzétettem rövid cikkeket, amelyek – minthogy leginkább a 19. századi irodalomban vagyok otthon – nagy klasszikusainkkal (Kármán Józseftől Aranyig és tovább) és jól ismert kanonikus szövegeinkkel kapcsolatos kérdéseket tárgyaltak (a Fanni hagyományaitól és a Hymnustól A walesi bárdokig). Az akkor közzétett rövid írásaim iránti váratlan és nem csak szakmai körökből érkező érdeklődés arra sarkallt, hogy mindezt nyomtatott formában is közzétegyem.

Végső soron egy olyan könyv kerekedett ki mindebből, amelyben a szövegelemzéseken túl olyan legendákat is tisztázni szeretnék, amelyek újra és újra előbukkannak, sőt még a legutóbbi időben is keletkeznek (!), persze sokszor minden alapot nélkülöző hoaxokként, mint amilyen a néhány éve felröppent abszurd pletyka, miszerint Petőfi Sándor Széchenyi István fia volt. De olyasmikről is szó lesz, mint például mondta-e Arany valaha is, hogy „gondolta a fene”, vagy valóban elszavalta-e Petőfi a Nemzeti dalt a Nemzeti Múzeum lépcsőjén, vagy példának okáért hogy miért kellett bujdosnia Jókai Mórnak. De igyekszem utánajárni annak is, hogy tényleg nadrágban járt-e Szendrey Júlia, vagy pedig bugyiban, ahogy azt az ismert mondóka is tartja. Mindezek mellett néhány pszichológiai portrét is fölvázolok: többek között a hipochonder és öngyilkossági gondolatokkal játszó Tompa Mihályról vagy éppen a tragikus módon tényleg öngyilkossá lett, sötét világlátású Czakó Zsigmond drámaíróról.

Mint ebből a hevenyészett kínálatból is kitűnhet, célom a tudomány-népszerűsítés, vagyis olyan érdekes és néha meghökkentő információkkal (fun factekkel) tűzdelt rövid elemzéseket igyekeztem írni, amelyek valamiképpen kapcsolódnak a közoktatás kánonjához, és új, tudományosan megalapozott eredményekkel képesek bővíteni. Persze igyekeztem mindezt szórakoztató formában megírni, hátrahagyva a tudományos beszédmód néhol nehézkes nyelvezetét és apparátusát.

A felvetett problémák nagyobbik részét saját eddigi kutatói munkám eredményeinek vagy éppen a kutatás során elém kerülő érdekességeknek a közérthető formába öntése adja. A fönnmaradó kisebb részt pedig egyetemi oktatási gyakorlatom során előbukkanó problémák szakirodalmi földolgozásai teszik ki.

Azon túl, hogy utólag vagy tucatnyi újabb szöveget írtam hozzájuk, a könyvformátum annyiban tér el a Facebook-bejegyzéseimtől, hogy érdekes és rövid információkkal, szövegmutatványokkal, képekkel és informatív képaláírásokkal bővítettem őket. Illetve, bízva abban, hogy az olvasót mélyebben is érdekli egy-egy adott téma, és alaposabban utána akar járni, mert nyilván én is tévedhetek, sok esetben szakirodalmi ajánlással zárom az egyes szövegeket, amely arra talán elég, hogy a reménybeli kutatás kiindulási pontja legyen.

Ugyan nem tudományos jellegű írások ezek, de minden esetben tudományos igényű kutatáson alapulnak, hiszen a könyv végső célja nem a káosz növelése és összeesküvés-elméletek gyártása, hanem éppen az, hogy a maga szerény eszközeivel tisztázzon legendákat, félreértéseket és téveszméket, amelyek még az olyan jól ismert művekre is rátelepszenek, mint amilyen példának okáért Vörösmarty Szózata. Természetesen tisztában vagyok vele, hogy legendákra minden közösségnek szüksége van. Ezeket az irodalmi legendákat tekinthetjük amolyan kulturális pletykáknak, és mint minden pletykának, ezeknek is közösség-összetartó erejük van. Hiszen akiről vagy amiről beszélünk, az közöttünk van, és ahhoz nekünk is közünk lehet. A szóba hozott legendák és hiedelmek élő kapcsolatot teremtenek például az adott szerzővel, és egyfajta ismerősség illúzióját keltik. Petőfiről csak per „Sándor” ejtünk szót, mert a mi fiunk, Aranyról tudjuk, hogy mogorva öregember lett, amolyan „epés” alkat, Jókai tutyimutyi papucsférj, Tompa Mihálynak meg nem hisszük el máig sem, hogy tényleg beteg volt, pedig még képes volt és bele is halt szegény a hipochondriájába. Ezeken a mendemondákon keresztül lesz személyes közünk hozzájuk. Ezért aztán ez a könyv nem leleplezni akarja kulturális hiedelmeinket, hanem meg akarja mutatni azt a tudományos módszerekkel kideríthető valóságot, amiből táplálkoznak. Hogy ne csak az „igazat”, de a „valódit” is megismerjük. Nem utolsósorban azt is szerettem volna demonstrálni, hogy valójában mit is csinál egy irodalomtörténész, amikor úgy tűnik, nincs már mit csinálnia, mert látszólag nincsen tisztázandó kérdés egy szerző vagy éppen egy szöveg körül. Talán a könyv figyelmes olvasóinak feltűnik, hogy bizony, ha nem is látszik, de az irodalomtörténész folyton új kérdésekkel bombázza a hagyományt, hogy ezzel is élővé tegye. Vagy ahogy Móricz Zsigmond fogalmazott az Arany-értés frissítése kapcsán az 1930-as években: az irodalomtörténész megpróbálja kinyitni az áporodott szagú gyászházzá vált irodalmi panteon ablakait, hogy fénnyel és friss levegővel árassza el annak minden rejtett zugát. Mert csak úgy lehet eleven és működő nemzeti hagyományról beszélni, ha valamilyen módon személyes és élő kapcsolatot létesítünk vele: szóra bírjuk hunyt mestereinket.

Milbacher Róbert

1.
Létezett-e Fanni nevű írónő a magyar irodalomban?

Toldy Ferenc 1843-as Kármán-kiadásának címlapján közli Fanni és Kármán képét, hogy ezzel is alátámassza kiadása autentikusságát. Ugyanakkor a kutatások egyik kép hitelességét sem tudták igazolni. Szóval még az sem biztos, hogy Kármán így nézett ki, Fanniról nem is beszélve

Az irodalomtörténet úgy tartja számon, hogy a magyar irodalom első eredeti, szentimentális regénye Kármán József Fanni hagyományai című munkája. Csakhogy ilyen szerzői névvel és ilyen címmel sohasem jelent meg regény a korabeli, 18. század végi Magyarországon. Pontosabban amikor 1795-ben az Uránia című, rövid életű periodikum három egymást követő számában napvilágot látott a Napi jegyzések és levelek címmel ellátott szöveg, semmi sem utalt rá, hogy azt Kármán József írta volna. Ezt a két előszó szerint egy T-ai Józsi nevű ismeretlen küldte be a lapnak, aki személyesen ismerte a lányt, sőt az is kiderül, hogy vélhetőleg ő volt Fanni kicsit balfék szerelme.

A korabeli olvasó tehát annyit tudott, hogy egy Fanni nevű szerencsétlen sorsú lány által írt naplójegyzeteket olvashat. Fanni mellett T-ai Józsi nevén kívül semmilyen egyéb szerzői név sem merült fel a művel kapcsolatban.

Az egyébként orvos Pajor Gáspár és Kármán József által szerkesztett Uránia közleményei – amelyeknek java része bizonyíthatóan fordítás – többnyire névtelenül jelentek meg, igazodva a romantika előtti szerzőkoncepcióhoz. Akkoriban ugyanis nem az író személye volt a fontos, hanem maga a mű. Sőt a névtelenség, hiszen nem egy esetleges és esendő személyhez kapcsolódnak a szövegek, maga a mű szavatol a leírtak objektivitásáért, ezzel pedig igazságértékéért, illetve az abszolút szépségért.

Az Uránia szerzői közül csupán Csokonai és az esztétikaprofesszor Schedius Lajos azonosítható be: az ő nevük van egyértelműen szöveghez rendelve. Egyes közlemények alatt találkozhatunk még különféle szignókkal, mint pl. Kn, Pr vagy J…i, G…i, amelyek persze utalhatnak a Kármán és Pajor, illetve a Józsi és Gazsi nevekre.

Minthogy az Uránia programja egyfajta „nőnevelés” volt, a szerelembe eső és ebbe belehaló lány történetét inkább a szerelem veszélyeire figyelmeztető példázatnak szánhatták a szerkesztők, mint a szerelem szépségét magasztaló műnek. Mivel a szerelme beteljesedett, szemben a mintaként kezelt ifjú Wertherével, Fanni halála („elhervadott a szeretet édes melege alatt”) csak azzal magyarázható, hogy az uralhatatlan érzelem elhatalmasodott fölötte, és végül felemésztette.

Mindezek alapján tehát azt kellene mondanunk, hogy irodalmunk egy Fanni nevű szerzőnővel gazdagodott, aminek bizony örülhetnénk nagyon. Csakhogy sem az Urániáról, sem Kármán Józsefről és persze Fanniról sem tudnánk semmit, ha 1843-ban Toldy Ferenc fel nem fedezi őket (újra). 1795 és 1843 között ugyanis tökéletesen ismeretlenek voltak ezek a nevek a magyar irodalomban.

Majd ötven év után aztán a Kisfaludy Társaság 1843. március 25-i ülésén tartott előadásában Toldy „megkreálta” Kármán József alakját és életművét. Célja ezzel az volt, hogy Kazinczy felvilágosult-klasszicista irányvonalával szemben egy romantikus őst teremtsen, aki persze legitimálta Toldy új, nemzeti-romantikus törekvéseit.

Valójában Kármán írói munkásságáról semmit sem lehetett biztosan tudni. Hagyatékában nem maradtak fenn kéziratok – a korabeli városi legenda tudni vélt ugyan egy veretes ládikáról, amelyben állítólag Kármán-kéziratok lapultak, de ezt soha senki sem látta. Egy német nyelvű levelezésen és néhány versen kívül nem ismerünk semmit, amit biztosan hozzá lehetne kötni. Ráadásul az Uránián kívül más korabeli fórumon nem közölt írásokat. Tovább bonyolítja a helyzetet, hogy amikor Toldy létrehozza a Kármán-életművet, akkor alapvetően a Kn vagy J…i szignókkal ellátott szövegeket veszi alapul, ugyanakkor részint önkényesen olyan írásokat is Kármánnak tulajdonít, amelyek alatt nincsenek még szignók sem, vagyis végképp semmi nem utal arra, hogy Kármán írta volna őket. A későbbi filológiai kutatások aztán különféle szóstatisztikai, stilisztikai vizsgálatok alapján próbálták megállapítani, hogy valójában mely szövegeket írhatta Kármán, és melyeket nem. Azt azonban el kell mondani, hogy nem jártak túl nagy sikerrel, minthogy nem léteznek minden kétséget kizáróan Kármán által szignált és publikált művek vagy autográf kéziratok, amelyekhez viszonyítani lehetett volna.

A Kármán-életmű megkonstruálásának talán legnagyobb hatású következménye a Fanni hagyományainak mint eredeti magyar, szentimentális levélregénynek a kanonizálása volt. Míg Toldy 1843-as Kármán-kiadásában a Fanni hagyományai szerzőségét nem tulajdonította egyértelműen Kármánnak (a kötet címe is erre utalt: Kármán József irásai és [!] Fanni hagyományai), addig a későbbiekben a levélregényt egyértelműen Kármán műveként emlegeti az irodalomtörténet. Persze Toldy Ferenc már akkor is kétségeket támasztott a regény szerzőségét illetően, amikor az 1843-as előadásában ugyan Fanninak tulajdonította a naplójegyzeteket, de hozzátette, hogy Kármán igazító keze vonása meglátszik a szövegen. Ugyanakkor 1867-es irodalomtörténetében Kármánt már mint társszerzőt, sőt a mű nagyobb részének szerzőjét tünteti föl minden újabb adat vagy bizonyíték nélkül.

Mindamellett Fannit létező személyként emlegeti 1843-ban, sőt a lány Kármán iránt érzett szerelmét is tényként kezeli. (Ne feledjük, hogy az 1843-as előadáson ott ül az a Schedius Lajos, aki személyes tanúja lehetett a történetnek, tehát Toldy nyilván tőle első kézből informálódhatott Fanniról mint létező személyről.)

A mű szerzősége körüli bizonytalanság tehát már Toldy előadása, illetve kiadása óta ott kísért a Fanni hagyományai körül, ezt a bizonytalanságot pedig az idő múltával (minden újabb filológiai megerősítés nélkül) Kármán szerzőségének bizonyossága váltotta föl. Kármán szerzőségének minden kétséget kizáró ténnyé válása azonban sok tekintetben átírja a mű értelmezését is.

Toldy Ferenc pesti német családban született Franz Schedel néven – úgy lett tehát a magyar irodalomtörténet-írás atyja, hogy az anyanyelve német volt, soproni cserediákként tanult meg magyarul, és csak 1847-ben vette föl hivatalosan is a Toldy nevet

Az Urániában megjelent ősszöveg ugyanis, amelynek Fanni’ Hagyományai volt az eredeti címe, több tekintetben is különbözik minden további kiadástól. A folyóirat három különböző számában jelent meg a ma már egységesként kezelt mű. Az első kötetben közlik Egy Szó az Olvasóhoz címmel a szerkesztők megjegyzését, majd Fanni. Az Uránia’ Szerzőinek Bóldogságot! címmel T-ai Józsi Fanni életéről és haláláról szóló írását, a másodikban közlik Fanni’ Hagyományai címmel a mű első részét, a harmadikban pedig a második, befejező részt.

Jól látható, hogy az Uránia-beli szöveg valóban egy Fanni nevű fiatal lány írásaira, ahogy a közreadó (T-ai Józsi) fogalmaz, „hátramaradtt Írásaira”, „szent Hagyományaira” alapuló közlés. Ez egyben azt is jelenti, hogy az Uránia korabeli olvasója egy Fanni nevű lány (szerzőnő) írásaként olvasta a szöveget. Kármán szerzőségének kizárólagossá válásával azonban a „Fanni hagyományai” birtokos jelzős szintagma címmé válik, ezzel a fikció terébe utalja a naplóbejegyzéseket, míg az Uránia-beli közlés (az előszavakkal együtt) éppen Fanni sorsának dokumentumszerű valódiságát hangsúlyozta.

Nem nehéz belátni, mennyire nem mindegy, hogy egy férfi műveként és egyben fikcióként olvassuk a szöveget, vagy egy lány intim vallomásaként és naplóként. Az első esetben a kor divatos napló- és levélregény műfaji kódjai működtetik a befogadást, míg a második esetben egyfajta „kukkolást” folytat az olvasó, és éppen az irodalmiság kódjaitól mentes valóságba szeretne bepillantani. Mindezt csak tovább bonyolítja, hogy amennyiben Kármánnak tulajdonítjuk az írást, akkor egy férfinak a női lélekről szóló elképzeléseivel találkozhatunk, míg Fanni szerzősége esetén közvetlenül egy régen élt fiatal lány lelkébe vethetünk egy pillantást.

Egyszóval mivel történetileg a címben föltett kérdésre nem adható egyértelmű válasz, Fanni léte vagy nem léte az olvasó döntésére van bízva.

Tudta,

hogy a 18. század végén Losoncon kiadott, csak három számot megért Uránia című lap a nőnevelés programjával jött létre, mert a felvilágosodás hívei hittek abban, hogy a társadalmat a nőkön keresztül lehet nevelni, jobbítani, ahogy akkor fogalmaztak, „csinosítani”? Nem véletlen, hogy ebben jelent meg A’ nemzet tsinosodása című, Kármánnak tulajdonított írás, amely az egész nemzet felzárkóztatásának programját adta.

Irodalom

Szilágyi Márton: Kármán József és Pajor Gáspár Urániája, Debrecen, Kossuth Egyetemi Kiadó, 1998.

Devescovi Balázs: A mítosz és Fanni: A Kármán József körüli legendák és a Fanni hagyományait környező mítosz(ok) elemzése, Budapest–Szeged, Osiris–Pompeji, 2000.

Tartalom

Előszó

1. Létezett-e Fanni nevű írónő a magyar irodalomban?

2. Mennyire volt népszerű a Hymnus a maga korában?

3. Igaz-e, hogy Vörösmarty írt egy ellenhimnuszt?

4. Tényleg ki akarták tiltani a Himnuszt a katolikus templomokból?

5. Végső soron mi is a címe a Hymnusnak?

6. Tényleg kiválasztott nép-e a magyar?

7. Mi volt a magyar irodalom legbunkóbb beszólása?

8. Lehet-e a félszeműség nemzeti kincs?

9. Mi elé írta Vörösmarty az Előszót?

10. Van-e malom a pokolban?

11. Kölcsey volt-e a magyar irodalmi népiesség megalapítója?

12. Miért ért véget Petőfi és Jókai barátsága?

13. Ki tépte le a babért Vörösmarty homlokáról, és legfőképpen: miért?

14. Hol is született Petőfi?

15. Mennyire volt magyar Petőfi?

16. Nemes volt-e Petőfi?

17. Hogyan állt bosszút Jókai Petőfin?

18. Plagizált-e Petőfi?

19. Orosz kém volt-e Petőfi?

20. Hogyan lett a Nemzeti dal a forradalom verse?

21. Ki a magyar a Nemzeti dal szerint?

22. Miféle külön bejáratú istene lehet a magyaroknak?

23. Mit jelenthet a „gyalázat” a Nemzeti dalban?

24. Mi volt és hogyan bomlott föl a népies triumvirátus?

25. Elmondta-e Petőfi a Nemzeti dalt a Nemzeti Múzeum lépcsőjén?

26. Nadrágban járt-e Szendrey Júlia?

27. Miért lőtte főbe magát Czakó Zsigmond?

28. Beárnyékolhatta-e bármi is Petőfi és Arany barátságát?

29. Mikor és hogyan született Arany János?

30. Mondta-e Arany valaha, hogy „gondolta a fene”?

31. Hogyan lett Babszem Jankóból „tékozló fiú”?

32. Ki az a Karakány Jónás, és mi köze Aranyhoz?

33. Mennyire volt tahó Toldi Miklós?

34. Miért tagadta meg a Toldit Arany?

35. Áruló volt-e Arany?

36. Miért átkozta ki a kritika A nagyidai cigányokat?

37. Mi az igazság Arany sipolya körül?

38. Mennyire volt melankolikus Arany?

39. Voltak-e Aranynak nőügyei?

40. Tényleg tragédia dalban elbeszélve?

41. Mit mos Ágnes asszony?

42. Meleg volt-e Ali?

43. Kit is öl a bú?

44. Hogyan és mikor keletkezett A walesi bárdok?

45. Köszöntötte-e Arany Ferenc Józsefet?

46. Mit jelent a „pártos honfivér”?

47. Mennyire „nyúlt bele” Arany Az ember tragédiájába?

48. Miért kellett bujdosnia Jókainak?

49. Mi volt a titka Tompa Mihálynak?

50. Tényleg öngyilkosságra készült Tompa Mihály?

+1 Magyar találmány-e a homoszexualitás kifejezés?

A képek lelőhelye

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu

Forgalmazza

Felhasznált betűtípusok:
Merriweather – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License v2.0