„Adj emberi hangot a történetednek, kérlek, adj! Mert néha én is eléggé emberi vagyok.”

Maria Callas

A fordítás alapjául szolgáló mű

Lyndsy Spence: Cast a Diva. The Hidden Life of Maria Callas

Authorised translation from the English language edition published by The History Press.

All rights reserved.

Copyright © Lyndsy Spence, 2021, 2022

Hungarian translation © Sziklai István, 2024

Minden jog fenntartva

Borítókép © Gamma-Keystone via Getty Images

Kiadta az Athenaeum Kiadó,

az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

1086 Budapest, Dankó u. 4–8.

www.athenaeum.hu

www.facebook.com/athenaeumkiado

ISBN 978 963 543 496 1

Felelős kiadó: Dian Viktória

Felelős szerkesztő: Kertész Edina

A görög nevek átírását ellenőrizte: Szigeti Imre

Szerkesztő: Mészáros Blanka

Korrektor: Uno Print

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn

Borítóterv: Földi Andrea

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Tartalom

Köszönetnyilvánítás

A szerző megjegyzése

1. Kivándorlás

2. Sors

3. Túlélés

4. Felszabadulás

5. Elutasítás

6. Átmenet

7. Siker

8. Primadonna

9. Metamorfózis

10. Botrányok

11. Lejtmenet

12. Zuhanás

13. Kitérő

14. Következmények

15. Inga

16. Rosszindulat

17. Rejtőzködés

18. Intermezzo

19. Tisztánlátás

20. A mese véget ér

Epilógus

Válogatott irodalomjegyzék

Jegyzetek

Képek

Köszönetnyilvánítás

Hálával tartozom a következő személyeknek és szervezeteknek: Adam A. R.; Aine Lagan; April Ashley; Beinecke Ritka Könyvek és Kéziratok Könyvtára; Colin Jones; Columbia Ritka Könyvek és Kéziratok Könyvtára; Cosimo Capanni; Daphne Dennis; Dimitrisz Pyromálisz; Dr. Brigitte Pantis; Dr. Michael Paroussis; Elizabeth K. Mahon; Floria Di Stefano; Graziella Chiarcossi; Joe Oliver; Isabella Giacovazzo; Lainie Reed; Laura Mobley Greenwood; Maria Callas Alumni; Kalamátai Zeneiskola Maria Callas Öregdiákok Egyesülete; Mark Beynon; Nadia Pastorcich; Nathan Coy; New York-i Közkönyvtár; Nikosz Haralampopoulosz; Nuri Lidar; Pietro Dall’Aglio; professzor Mario Giacovazzo; Renzo Allegri; Sara Allouche; Serge Mafioly; a Stanford Egyetem Hangarchívuma és Vanessa Porras.

Megjegyzés a képekről: valamennyi kép Cosimo Capanni, Dimitrisz Pyromálisz, Nikosz Haralampopoulosz, Nuri Lidar, Renzo Allegri és Sara Allouche magángyűjteményéből származik.

A szerző megjegyzése

Egy ilyen primadonnáktól hemzsegő évad után egyértelmű, hogy senki sem fogható a mi Mariánkhoz. Megvan benne „Az”, nevezzük „bájnak”, nevezzük „varázslatnak”, nevezzük „Mariának”.

Dorle Soria, 1961

Maria Callas a huszadik század legnagyobb, és a mai napig páratlan opera-énekesnője – La Divina Assoluta. Magánéletében azonban hangját, hacsak nem énekelt, ritkán hallatta. Csak azokat avatta be a titkaiba, akikben megbízott, őket sem azért, mert együttérzésre vágyott – ahhoz túl büszke volt –, hanem azért, hogy megértsék. Túl erős, mondták rá, akik nem törődtek a gondjaival, elmélyítve ezzel szenvedését. Én azonban szerettem volna, ha Maria, a nő végre megkapja a maga hangját.

1 Kivándorlás

Nekirontok az isteneknek és megrázom a világegyetemet.

Seneca: Médeia

Maria Callas története nem a születésével kezdődik, hanem az azt megelőző bánattal. „Segítenem kellett magamon – mondta egyszer. – Gyerekkorom óta tudtam, hogy önmagam támaszának kell lennem.”1 Mintegy pótgyermekként enyhítenie kellett édesanyja bánatát, aki 1922 nyarán elveszítette kétéves kisfiát, Vasziliszt. A kisfiú tífuszban vagy agyhártyagyulladásban halt meg; mindkét betegség lázzal és kiütésekkel jár. Miután elbeszélte fájdalmát egy asztrológusnak és segítséget kért a fatótól – egy, a szellemtáblához hasonló eszköztől –, az anya meggyőződött róla, hogy a születendő baba Vaszilisz reinkarnációja lesz.

Egyesek szerint elődeinktől és az ő tapasztalataikból származó traumák formálják a DNS-ünket. Maria fogantatásának idején, amit a szellemvilágból érkező üzenetek alapján számoltak ki, szülei, Jorgosz2 és Litsza3 Kalojerópulosz, akik az apa gyógyszertára feletti kis lakásban éltek, képtelenek voltak segíteni egymást a gyászban. A Peloponnészoszi-félszigeten található Meligalász kisváros egyetlen gyógyszerészeként az apa hivatása kényelmes életet biztosított feleségének és legidősebb gyermekének, Jácintának; a családhoz tartozott két szobalány és egy szakácsnő is. Élt velük egy mindenes is, Hrisztosz, aki jóképű, fiatal katonaként Litsza kedvenc szolgája volt. Hrisztoszhoz órákon át beszélt, elsírva bánatát: „Apám tábornok volt, Isten nyugosztalja! Én meg… egy gyógyszerészhez mentem feleségül.”

Litsza öt hónapos terhes volt, amikor Jorgosz eladta a gyógyszertárat, és három útlevelet vásárolt Amerikába. Felesége felbőszülve közölte, hogy csak a koldusok vándorolnak ki, bele sem gondolva a politikai helyzetbe: a Görögország és Törökország közötti lakosságcsere során több mint egymillió menekült áramlott az országba. Azonban Vaszilisz betegsége és azt követő halála mélyen bevésődött Jorgosz lelkébe, és mint az köztudott volt, a menekültek járványok tömegeit hozták magukkal. Litsza viszont azt állította, hogy Jorgosznak a polgármester lányával volt viszonya, aki teherbe is esett a férjétől. Évekkel később ezt írta Mariának: „A te jó apád közismerten kétszínű és képmutató alak, aki mindig jól jön ki a dolgokból. Ideje elmesélnem neked egy nagy titkot apádról, amit ez idáig megtartottam magamnak.4

1923. augusztus 2-án a család megérkezett New Yorkba, ahol félárbócra eresztett zászlók tömege és Warren G. Harding elnök halálhíre fogadta őket az újságok címlapjain. A babonás Litsza sírva fakadt, és rossz ómennek nevezte a történteket.5

New Yorkban ekkor ötvenezer görög élt, akiket – különösen az alsóbb rétegeket – „az amerikai [dolgozó] ember számára fenyegető veszélynek” tartottak.6

Jorgosz igyekezett beilleszkedni: nevüket Káloszra egyszerűsítette, Jácinta nevét pedig Jackie-re1 változtatta, miután egy bevándorlási hivatalnok rosszul ejtette ki. Az új otthonuk egy szerény lakás lett a Hatodik sugárút 87. szám7 alatt a queensi Astoria negyedben; egyetlen barátjuk egy ortopéd sebész,2 dr. Leonidász Lantzounisz volt, aki tizenöt dollárral a zsebében hagyta el Meligalászt. Jorgosz kezdeti optimizmusa hamarosan alábbhagyott: a gimnáziumi görögtanári fizetéséből nem tudta rendezni a számláikat, és hónapokon belül kifogytak a pénzből.

Ilyen körülmények közé született 1923. december 2-án Maria, a manhattani Flower Fifth Avenue Kórházban. Csalódásában, hogy lánya született, Litsza az ablak felé fordította a fejét, és négy napig nem volt hajlandó ránézni a gyermekére. Egy újabb szőke hajú, kék szemű fiút szeretett volna – ehelyett egy hollófekete hajú és fekete szemű lányt kapott.

Bár Jorgosz hasonlóan reagált, azt javasolta, nevezzék el a kislányt Kekilíának, de Litsza nemet mondott, és a Szofíát választotta. Végül megegyeztek a Maríában, de gyerekkorában végig Marynek vagy Mariánának hívták.8

Maria születésének napja is bizonytalan: Litsza azt mondta, hogy harmadikán jött a világra, Jorgosz szerint negyedikén, de Lantzounisz, aki az anyát bevitte a kórházba, és aki a gyermek keresztapja lett, azt állította, hogy másodikán történt. A lányt Sophie C. Kalos (görögösen Szofía K. Kálosz) néven anyakönyvezték, a születési dátumnál december 3. szerepelt, de más dokumentumokban másodika.9

Mariának a negyedike tetszett, mivel ez Szent Barbara, a tüzérség védőszentjének napja volt – ami az életét tekintve helytálló jóslatnak bizonyult. Maria minél idősebb lett, annál jobban neheztelni kezdett anyjára, aki – felidézve emlékeit lánya születéséről – azt a benyomást keltette, hogy egyáltalán nem is akarták Mariát. Szándékosan vagy sem, Litsza azzal szépítette meg emlékeit lánya születésének napjáról, hogy minden rekordot megdöntő hóviharról írt feljegyzéseiben, bár a meteorológiai nyilvántartások szerint aznap az időjárás hideg volt és száraz. Emlékirataiban ezt írta: „Hallottam a havat, amint nedves kézként az ablaküvegnek csapódik, és a sugárút túloldalán fehér lepel borult a Central Parkra”.10

A gyász bújhatott meg Litsza viselkedése mögött, vagy talán a szülés utáni depresszió? Mielőtt New Yorkba költöztek, fontolgatta, hogy elhagyja Jorgoszt, és visszatér anyjához Athénba, de mivel azt hitte, fiúval várandós – aminél semmi sem vonhat nagyobb dicsfénybe egy görög anyát –, ejtette tervét, és a férjével maradt. Amerikában azonban elszigetelődött, magányos volt, és mindössze az akkor hétéves Jackie nyújtott neki társaságot. Maria érkezése végleg összetörte az ábrándjait, és még inkább megterhelte amúgy is bizonytalan mentális egészségét. „Kegyetlen dolog – mondta később Maria –, ha egy gyermek nemkívánatosnak érzi magát.”11

Maria legkorábbi emlékeiben szüntelen volt a felfordulás, mivel nyolc év alatt kilencszer költöztek,3 egyre olcsóbb lakásokba, a Felső-Manhattanben fekvő kerületekbe, és közel ugyanennyi általános iskolába is járt.4 Emiatt, valamint mert Litsza egyébként sem rajongott munkásosztálybeli szomszédjaikért, és nem engedte, hogy a lányai másokat hívjanak a lakásba, kevés lehetősége adódott arra, hogy barátokat szerezzen. Az utolsó címük a Nyugati Száznyolcvanadik utca 561. volt Washington Heightsban. Fél évszázaddal korábban ez a környék még gazdag New York-iakat vonzott, akik európai stílusú kastélyokat emeltek a sziklás vidéken, az 1920-as évek végére viszont fás, nyílt terekkel teli kertváros lett, középkorias építészeti stílussal és nagy görög közösséggel.

A különbségek, amelyek Görögországban még elviselhetőek voltak, New Yorkban felerősödtek. Litsza utálta, hogy Jorgosz parasztgazdák leszármazottja, akiből, mint mondta, hiányzik az ambíció. Szidta őt, amiért eladósegédi állást vállalt egy gyógyszertárban és szerényen keresett, ami alig fedezte a kiadásaikat. Úgy vélte, ennél jobbat érdemel, és állította, hogy arisztokrata származású: (festett) szőke haja hivatott ezt bizonyítani.

De csak a képzelete ragadta el – apja, Petrosz Dimitriádisz ugyan valóban a hadsereg tábornoka volt Konstantinápolyban, ám miután hadirokkant lett, szerencsejátékozni kezdett, hogy kiegészítse nyugdíját. A következmény rettenetes volt: Litszáék eladni kényszerültek otthonukat, hogy kifizessék Petrosz adósságait, majd 1913-ban egy bérelt athéni házba költöztek. Azt beszélték, Litsza valójában színésznő akart lenni, csak azért ment hozzá Jorgoszhoz, mert teherbe esett tőle. Kirívó magatartása – vagy ahogy Maria hívta, „szégyenteljes viselkedése”12 –, ami például felfokozott szexualitásában nyilvánult meg, valamiféle kémiai egyensúlyzavarra utalt.

Jorgosz sem volt azonban makulátlan jellem: nem igazán vette komolyan az angol nyelv elsajátításával vagy a magas megélhetési költségekkel járó nehézségeket. Féltékenykedett Litsza miatt, akinek provokatív viselkedése magára vonta a férfiak tekintetét, még ha mást nem is, és dühkitörései voltak, valahányszor felesége egy másik férfival beszélt. A legmélyebb kilátástalanság közepette Litsza megpróbálta megmérgezni magát. Maria és Jackie talált rá a lakásuk padlóján, ahol kihányta a mérget, miután kimosták a gyomrát.13 Jorgosz a Bellevue Kórház pszichiátriai osztályára, egy közintézménybe záratta, ahol ötszáz ágyat tartottak fent a város elmebetegeinek. A férfi kapcsolatainak – nevezetesen Leonidász Lantzounisznak – köszönhetően az esetet nem jelentették a rendőrségnek (Litsza öngyilkossági kísérletével ugyanis törvényt szegett, és két év börtönbüntetés várt volna rá).

Maria már fiatalon felfigyelt édesanyja viselkedésének ciklikus változásaira – aminek valószínűleg hormonális okai voltak –, és arra is, hogy ez egybeesett a holdfázisokkal.14 „A hormonok alakítják a karakterünket”, mondta később.15 A legkevésbé sem megértő Jorgosz nem nyújtott semmilyen segítséget, és feleségére csak úgy hivatkozott: „az az őrült nőszemély”.16 Akadtak nagy hullámhegyek, amelyek megelőzték Litsza sötét hangulatait, ilyenkor fantáziadús és játékos volt: a helyi kínai étteremben tett heti kirándulásaikon, ahol rizses húst ettek, úgy tett, mintha az olcsó étkezés valami pompás bankett lenne, otthon pedig megtanította a lányait tangózni és foxtrottozni. Mindazonáltal Maria tudta, hogy nem bízhat ezekben a röpke pillanatokban, amikor Litsza volt „a legvarázslatosabb ember a földön”.17

Ahogy az a görög kultúrában szokás, a férfi volt a családfő, ellenben a nő a ház feje, aki ennélfogva úgy nevelte a gyerekeit, ahogyan jónak látta. Amennyire Maria fel tudta idézni, Litsza folyton Jorgosz ellen hangolta, és állandóan amiatt siránkozott, hogy a férje lusta, szegény és minden becsvágytól mentes. Jorgosz valóban hiú volt és önző: feketére festette a haját és a bajuszát, hazudott a koráról,18 és ritkán foglalkozott a lányaival. Időnként kérdéseket tett fel Mariának és Jackie-nek az iskoláról, de ők túlságosan zavarban voltak ahhoz, hogy beszélgessenek vele.

Maria már fiatal korában tisztában volt vele, hogy az apja nem veti meg a nőket, de nem neheztelt rá; ő maga is szeretetet és figyelmet keresett mindenfelé, ahol csak lehetett. Emlékezett rá, hogy az apja mennyire rajongott a görög zenéért; fonográfon játszotta le őket, de Litsza ilyenkor gyakran berontott a szobába, és kikapcsolta, hogy helyette operaáriákat tegyen fel. Miközben a szülei veszekedtek, Maria Jackie-nél kereste azt a megnyugvást, amit egyik szülője sem nyújtott. Jackie azonban ugyanilyen boldogtalan volt, és tízévesen már az öngyilkosságot fontolgatta.

Litsza minden lehetséges módon igyekezett irányítani a gyerekeit. Ragaszkodott hozzá, hogy kalapot hordjanak – bár Jackie ezt különösen utálta –, és ütlegelte őket, ha nem engedelmeskedtek neki. A két lány közös ágyban aludt, és ha nem vetették be, Litsza fogta a ruháikat, és kidobálta őket az előszobába. Ha azt gyanította, hogy hazudnak neki, borssal kente be az ajkukat; előfordult az is, hogy hasonlóképp hallgattatta el a csecsemő Mariát.

Jorgosz csak egyszer lépett közbe, amikor Litsza fejbe verte Jackie-t az esernyőjével; egy másik alkalommal pedig kritizálta felesége nevelési stílusát: „Többször is szólnom kellett, hogy »nem helyes így bánni a lányokkal«”.19 Új munkája – utazó ügynökként kapott állást – elszólította otthonról, ami örömteli menekülőutat jelentett az apai felelősség elől. Ennek ellenére Maria bálványozta az apját, és úgy gondolta, az áldozatiság köti őket össze. „Én mindig az apám oldalán álltam – mondta. – Gyerekkoromban én voltam a kedvence…, vagy talán mindig is.”20

Maria egész életében úgy vélte, hogy Litsza diagnosztizálatlan skizofréniában szenvedett; ám ezt a titkot nem tudta megosztani senkivel.21 Litsza családjában valóban gyakori volt az instabilitás: egy fivére huszonegy évesen öngyilkos lett, lánytestvére pedig zárdába vonult tizenkét évesen, majd öt évvel később rákban meghalt – mindketten szélsőséges viselkedésre hajlamos vallási fanatikusok voltak. Néha Litsza a templomban keresett táptalajt boldogtalanságához, ahonnan az ott látott jómódú családok miatt elkeseredve tért haza. Narcisztikus viselkedése, hullámhegyei és -völgyei, jellemének gyors változásai minden bizonnyal borderline személyiségproblémára utaltak. „Nem tesznek eleget manapság a mentális betegségek ellen – mondta később Maria. – Minden erővel a rák ellen harcolnak, de megfeledkeznek azokról, akiknek az elméje beteg.”22

❇

Öt évvel New Yorkba érkezése után Jorgosz engedélyt kapott rá, hogy gyógyszerészként praktizálhasson. Mivel nem volt pénze gyógyszertárt nyitni, Leonidász Lantzounisztól kért kölcsön tízezer dollárt – ezt később nem nagyon igyekezett visszafizetni –, és megnyitotta a Splendid Pharmacyt („Csodás patika”) a Kilencedik sugárút 483. és a Harminchetedik utca sarkán a Hell’s Kitchen városrészben. Lantzounisz kölcsönéből Litsza is kérte a részét: elvitte a gyerekeket gazdag unokatestvérének házába a floridai Tarpon Springsbe, ahol fél évig maradtak. Évekkel később Maria az unokatestvéreivel tengerben úszkálással és játékkal töltött napokra gyermekkora legboldogabb időszakaként gondolt vissza.

New Yorkba visszatérve Mariát elütötte egy autó, amikor átfutott az úttesten, hogy üdvözölje a nővérét. „Hirtelen gyengéd érzelmek kerítettek hatalmukba – emlékezett vissza –, de rögtön utána el is szégyelltem magam miattuk.”23 Az autó az utca végéig húzta maga után, de kisebb sérülésekkel és agyrázkódással megúszta. Litsza azonban azt állította, hogy a baleset megváltoztatta a lánya viselkedését: mogorva lett, és a nővérére is úgy tekintett, mint a riválisára, talán nem egészen függetlenül anyjuk azon kijelentésétől, miszerint Jackie a szebb és a tehetségesebb. Hogy felhívja magára a figyelmet – legyen az a figyelem akármilyen –, Maria azzal zavarta Jackie zongoraleckéit, hogy bemászott a gépzongora alá, és a pedálokat a kezével nyomkodta. Hamarosan ő is órákat kezdett venni, amit Jorgosz pénzkidobásnak tartott.

Négy hónappal később az amerikai gazdaság összeomlott, és Jorgosz kénytelen volt bezárni a gyógyszertárát. Litsza távolról sem bizonyult együttérzőnek; inkább szidta a férjét, amiért elvesztette a boltot, és személy szerint őt tette felelőssé a Wall Street összeomlásáért. Hogy meg tudjanak élni, kiadták az egyik szobát egy görög–török házaspárnak, Kalliopi és Otto Csanarnak; a körülmények miatti megalázottságában Litsza azt állította, az albérlők a cselédeik.24

Litsza megszállottan igyekezett javítani életkörülményein, és lányai tehetségében vélte felfedezni a pénzkereset lehetőségét. Ekkortájt Maria már utánozni kezdte az operafelvételeket, amelyeket Litsza a könyvtárból kölcsönzött ki. Az első lemez, amit hallott, a Tosca volt, bár a hősnőre azt mondta: „bohóc…, nagyon nem kedvelem”.25 Magától megtanulta a Carmen áriáit, ahogy a La Paloma zongorapartitúráját és szövegét is, képzetlen hangja pedig kisebb csődületet vonzott a nyitott ablak alá. Az egyik svéd szomszéd az énekét meghallva felajánlotta, hogy két hónapig ingyenesen ad neki énekórákat.

Litsza elhatározta, hogy Mariából gyereksztárt csinál, és minden követ megmozgatott, hogy jó énektanárt keressen neki, annak ellenére, hogy ezt nem engedhette meg magának. „Ez a sors különleges és ijesztő – mondta Maria. – Valami nagy végzet vár rám.”26 Hogy kifizesse a tízdolláros órákat, Litsza megpróbálta Jackie-t felajánlani a főbérlőjüknek. A lánya azonban erre nem volt hajlandó, inkább munkát vállalt modellként egy női szabónál; a fizetése a háztartásba folyt be. Maria eközben három kanárit tarthatott, hogy tanulmányozza az éneküket, utánozza izommozgásukat és hangszínüket.

Litsza jó előjelnek tekintette, amikor meglátott egy újsághirdetést, amiben gyerekeknek szóló tehetségkutató versenyt hirdettek. A házigazda Jack Benny volt a WOR rádióállomáson. Jackie zongorakíséretével Maria elénekelte a La Palomát és az A Heart That’s Freet, és ezzel elnyerte a második díjat – egy Bulova órát; az első díjat egy harmonikás kapta. Ezt további rádiófellépések követték, és bár Maria élvezte a rá irányuló figyelmet, kezdte nehezményezni, hogy Litsza rákényszeríti az énekesi karriert. Későbbi visszaemlékezéseiben nem tudta felidézni, mi volt a kedvenc játéka, de azt igen, hogy nem játszhatott úgy, mint a többi gyerek. Önfeledt játék helyett áriákat kellett bemagolnia és skálázást gyakorolnia. „Gyerekekre nem lenne szabad ilyen felelősségnek nehezednie – mondta később. – A gyerekeknek csodálatos gyermekkor járna. Nekem ilyesmi nem adatott meg. Bárcsak részem lehetett volna benne!”27

Egy elmélet szerint Maria álnéven, Anita Duvalként és Nina Forestiként jelentkezett tehetségkutatókra, mivel az apja nem helyeselte, hogy a rádióban énekel. Létezik egy 1935-ös felvétel Forestiről a Major Bowes Amateur Hour című rádiós tehetségkutató műsorból, ahol úgynevezett közép-atlanti akcentussal mutatkozik be, és az Un bel dìt énekli a Pillangókisasszonyból. A zsűri kettesre értékeli az előadást, és megjegyzi, hogy „halvány lehetőséget lát benne a jövőre nézve”. Maria egykori titkár- és barátnője, Nadia Stancioff állítása szerint neki Callas bevallotta, hogy álneveket használt: „Gyerekként részt vettem énekversenyen… Anita Duvalnak hívtam magam… Utána Nina Forestinek. Úgy gondoltam, hogy ez opera-énekesnősebben cseng!”28 Ennek ellentmond, amit Maria egy másik barátjának mondott: „A pillangókisasszonyos történet nem igaz – mindig a saját nevemen szerepeltem”.29

Bizonyítékok támasztják alá, hogy Nina Foresti egy Anita Duval nevezetű fiatal olasz–amerikai nő művészneve volt, akinek lakcíme a következő volt: Ny. Száznegyvennegyedik utca 549., Washington Heights. Foresti 1935. március 11-én jelentkezett a Major Bowes Amateur Hourba, és ebben azt írta:

Zenei tanulmányaimat négyéves koromban kezdtem. Sok éven át tanultam zongorázni, de mivel a családom igen jó körülmények között élt, a zenei ambícióimmal nem foglalkoztak komolyan. Elküldtek, hogy fejezzem be az iskolát, ahol nyelveket tanultam, az éneklést csak a társasági élet szükséges velejárójának tekintették. Egy nap 1930-ban, amikor visszatértünk egy hajóútról, egyik napról a másikra „kényelmes életkörülményeink” megszűntek, ezért zongoraleckéket kezdtem adni. Mivel mindig is szerettem énekelni, folytattam énekesi tanulmányaimat, és koncerteken léptem fel, majd Neddaként debütáltam a Bajazzókban, de csak mint műkedvelő. A hangomat csodálják, de kevés lehetőséget kapok, és úgy érzem, hogy ezen a sarkon – ami az amatőrt a profitól elválasztja – nagyon nehéz befordulni.30

Duval/Foresti 1915-ben Annette Duval néven született Pennsylvaniában, gazdag családban, ami a Wall Street-i tőzsdekrach során elvesztette vagyonát. Iskolái elvégzése után az újonnan létrehozott rádióadóban, a WCDA-ban31 énekelt, 1928-ban pedig Nedda szerepében valóban fellépett a Bajazzókban a New York-i Operában, ahogyan azt az Easton Lafayette is megírta:

Jövő kedden este, október 24-én, a New York-i Operatársulat várva várt előadása valósággá válik az Orpheum színház színpadán. […] A Bajazzókat dell’Orefice maestro, Enrico Caruso egykori tanítója viszi színpadra. […] Nedda szerepét Nina Foresti, tehetséges amerikai énekesnő fogja játszani.32

Miután fellépett a Major Bowes Amateur Hourban, Foresti visszatért munkájához a Strawbridge & Clothier áruházba. Ami azonban érdekes, hogy a Duval/Foresti előadta Un bel dì szerepel Maria EMI-nak készített felvételein, és hogy Duval/Foresti soha nem fedte fel kilétét, és nem is próbálta korrigálni ezt a téves állítást. Tekintettel arra, hogy opera-énekesnői karrierje 1935-ben véget ért, talán élvezte, hogy nevét Mariáéval társították, tudván, hogy hangját milliók hallják.

Akkoriban Maria olyan áriákat énekelt, amelyeket képzett énekesnők szoktak, és sokan vélekedtek úgy, hogy ez hozzájárult azokhoz a hangproblémákhoz, amelyektől később szenvedett. Ő ezt tagadta, azt állítva, hogy korán érő volt, ami összefüggött a hangja fejlődésével. „Tudják, tízévesen volt az első menstruációm”, mondta, megdöbbentve azokat, akik koraérett tehetségéről faggatták.33

A kislányi és a művészi lét között őrlődő Maria felnőtté válásának éveit belső küzdelem árnyékolta be: nehezen fogadta el a külsejét, annak dacára, hogy a hangjával sikert sikerre halmozott. Szenvedett az önutálattól: gyűlölte sötét haját, pattanásait és rövidlátását, ami miatt vastag szemüveget kellett hordania. Édesanyja és nővére kritizálta a súlyát, bár az orvosi feljegyzések cáfolnak minden olyan feltételezést, hogy túlsúlyos lett volna: 11 éves korában 119 fontot (54 kg) nyomott, és 5 láb 3 hüvelyk (160 centiméter) magas volt. Két évvel később a magassága elérte az 5 láb 7 hüvelyket (170 centiméter), és talán ez is hozzájárult zárkózottságához: most már olyan magas volt, mint az apja.34 Csak amikor énekelt, érezte úgy, hogy szeretik.

❇

1936 vége felé Litsza azt tervezte, hogy visszatér Görögországba, hogy Maria az athéni konzervatóriumban tanuljon zenét. Azt állította, hogy apjának szelleme megjelent előtte, és arra utasította, hagyja el Jorgoszt. Később azt mondta, hogy ez „a Jackie iránti szeretetből… [történt] […] a lányomnak honvágya volt a hazája iránt”.35 Nem meglepő módon Jorgosz nem tiltakozott a távozásuk ellen – Jackie utazott el először –, és a földre kuporodva keresztet vetett: „Végre, Istenem, megsajnáltál engem!” Ott maradt New Yorkban, megkönnyebbülten, hogy elválhatott a feleségétől és megszabadulhatott a gyermekei iránti kötelezettségeitől.

Maria szinte észre sem vette, hogy a szülei különválnak. Litsza megígérte, hogy egy év múlva visszatérnek, miután befejezte a tanulmányait. Ezért Maria nem is iratkozott be a középiskolába, és az elutazásuk előtti hónapokban egy zeneboltban dolgozott, hogy pénzt gyűjtsön az utazásra.

1937. február 20-án Maria és Litsza az SS Saturnián Görögországba utaztak csekélyke vagyonukkal és három kanárijukkal. Két nap tengeribetegség után kijöttek a kabinjukból, és Litsza azonnal reklámozni kezdte Maria tehetségét, mindenkinek azt mondta, hogy kiváló szoprán, aki azért van úton Athénba, hogy ott kezdetét vegye ígéretes karrierje. Maria elénekelte a La Palomát és az Ave Mariát a turistaosztály társalgójában, amivel kisebb bevételre tett szert.

Az éppen ellenőrző körútját végző kapitány felkérte, hogy énekeljen a vasárnapi misén. Maria erre nemet mondott, de beleegyezett, hogy fellépjen az első osztály ebédlőjében tartott partin. Zongorán kísérte magát; fehér galléros, egyszerű, kék ruhát viselt, az arcát bepúderezte, hogy eltakarja a pattanásait, és – ahogyan később mindig – éneklés előtt levette a szemüvegét. A Carmennel zárt, és kivett egy szegfűt az egyik vázából, amit a kapitánynak dobott, aki felvette a virágot és megcsókolta. Viszonozva a gesztust, a férfi Mariának egy csokor virágot és egy babát adott – az elsőt, amit Maria valaha is kapott.

Maria első görögországi élménye az éghajlat balzsamossága és a boroszlán illata volt, valamint Pátra ósdi kikötője, ahol az utasok sürögtek-forogtak holmijukat keresve, és sorukra vártak a vámnál. Későre járt már, amikor bejelentkeztek egy olcsó szállodában, majd másnap felszálltak a reggeli, Athénba tartó vonatra. Maria még soha nem látott ilyen régi faszerelvényt, és nem zavarta sem a kényelmetlen ülés, sem a túl sok szósszal tálalt, túlsütött, középszerű bárányhús. Ahogy az ablakon kinézett, szinte megbabonázta a Peloponnészosz-félsziget ősi vidéke: a régi várak, a Helmosz-hegység csúcsai és a Jón-tenger kis öblei.

A tizennégy év alatt, mióta Litsza elment, semmi nem változott, de Mariának, az amerikai születésű, New York-i szlenget beszélő és a görögöt törve ejtő lánynak minden új volt. Új személyiség formálódott belőle. „Görögországban – mondta – újra María Kalojerópulosz lettem”.36

Felhasznált betűtípusok

Cormorant Garamond – SIL Open Font License

Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License