Erdős Virág

Eltérő tartalom

2022–2023
– részlet –

© Erdős Virág, 2024

Meta
Ez a bejegyzés rejtett,
mert a Kortárs irodalom
privát csoport.

22

iszony

gyász

moaré

rémtörténetek

sátáni versek

barbárok

nincstelenek

a gyáva

a hazudós

vízió a lápon

iskola a határon

boldogtalanság az auróra-telepen

amikor a kukák világgá mentek

amit a birkákról feltétlenül tudni kell

erdős virág könnyei

egy elmebeteg nő naplója

budapesti skizo

hideg napok

elfüstölt évek

99 krumplis étel

a fairytale for everyone

háború és háború

Gyávaságom története

Beágyazódtam.

Osztódásnak indultam.

Visszafejlesztettem úszóhártyáimat.

Elhullajtottam sűrű, magzati szőrzetemet.

Búcsút intettem az alternatíváknak,

és befordultam a medenceüregbe.

Felmértem az erőviszonyokat,

és leszámoltam az illúzióimmal.

Kinyitottam a szememet,

és belenéztem a mennyezeti műtőlámpába.

Becsuktam a szememet,

és abbahagytam a sírást.

Hagytam, hogy becsomagoljanak,

hagytam, hogy elszállítsanak,

elfogadtam, hogy ezek az alulmotivált,

passzív-agresszív házigondozók

a szüleim.

Elfogadtam, hogy ez a barna-bézs csíkos

bútorszövet a hazám.

Felfedtem asszimilációs törekvéseimet,

és szakítottam képzeletbeli barátaimmal.

Számot vetettem osztályhelyzetemmel,

és visszaadtam a kislapátot jogos tulajdonosának.

A könnyeimet lenyeltem.

A Sabin-cseppet lenyeltem.

A tányér szélén maradt maradékot elfogyasztottam,

és a pótkakaóból készült kakaónak sem álltam ellent.

Uzsonna előtt a matracon

együtt szuszogtam a többiekkel.

Uzsonna után az udvaron

együtt üvöltöttem a többiekkel.

Elbújtam a fa mögé,

hogy megtaláljanak.

Felmásztam a mászókára,

hogy lelökjenek.

Reggelente kipakoltam magamból mindent,

ami boldoggá tett,

és a helyére bepakoltam a tanszereimet.

Mindig minden körülmények közt az egyenes utat választottam,

mert a másik lemészárolt kisállatok

behavazott játszótéri halmai közt visz a javítóintézetbe.

Énekórán énekeltem,

ebédidőben ebédeltem,

sorokozónál beálltam a sorba.

Óra elején jelentést tettem a dolgok állásáról,

lefüleltem,

szóra bírtam,

és szemmel tartottam a padtársamat.

Szolgáltam a közösséget,

és Aranka nénit vakon követtem az igazgatói iroda felé vezető úton.

Rajvezetői felszólításra nevén neveztem a főkolompost,

megvédtem a nyakkendőm becsületét,

és attól fogva úgy éltem,

hogy méltó legyek.

Lojalitásom jeleként iskolánk névadójának nyomdokaiba kívántam lépni.

Nagy elánnal kezdtem dolgozni egyetlen,

máig befejezetlen Váci Mihály-versemen.

A visszhangtalanságot csendes apátiával konstatáltam,

akárcsak szüleim meddő, de mindig újra fel-fellángoló

családegyesítési kísérleteit.

Testközelből tanulmányoztam egy boldogtalan párkapcsolat

patológiás mintázatát.

Megfigyeléseket végeztem,

jelek után kutattam,

italcímkéket analizáltam,

és a szekrény alján fáradhatatlanul

kerestem a magyarázatot.

A történet szétgurult fioláit

kiszedtem a felborított

hintaszék alól.

Egy szűk körben vetített és örökre betiltott

Tarantino-filmben vállaltam egymondatos szerepet:

szóltam, hogy megjött a mentő.

Túlkompenzáló szüleim farmerszoknyával

és kivételes képességekkel ruháztak fel,

minek következtében a hosszú kések éjszakáját éppoly sikerrel abszolváltam,

mint rá következő nyáron a vonyarcvashegyi véres vasárnapot.

Ha kitettek a napra, pirosra sültem,

ha betettek a vízbe,

elmerültem.

Mindig a döntő pillanatban léptem elő a takarásból,

apámat lefegyvereztem,

anyámat felsegítettem a földről,

az indulatáttétel szélsőséges megnyilvánulásai elől

elhajoltam.

Személyiségem homokfalába újabb és újabb üregeket vájtam,

hogy az összeomlás közelgő óráján képes legyek

gondolataimba temetkezni.

Őriztem a látszatot és elnyeltem a fényt:

leengedtem a reluxát,

és felengedtem magamnak a mirelit borsót.

Poptarisznyából felvett Cat Stevens-dalokat hallgattam

felmatricázott Agfa-kazettáról,

és ezáltal végképp elszigetelődtem kortársaimtól.

Gimnáziumi éveimen sötét és sértett árnyalak képében lebegtem át.

Társas összejövetelek alkalmával igyekeztem

eggyé válni a tapétával.

Házibulikon mosogatást vállaltam,

hogy elkerüljem a szóváltást.

Lesből követtem a koreográfiát,

tanulmányoztam a rituáléikat,

és megpróbáltam nevetni a vicceiken.

Közben rettegve gondoltam arra,

hogy bizonyos emberek kisugárzása károsíthatja belső szerveimet.

Szociális kapcsolataim idővel a tárgyfelvétel

és a szemináriumidolgozat-leadás gyászos aktusaira redukálódtak.

A vérvonal már-már megszakadni látszott,

ám egy családi barát mesterkedéseinek hála

sikerült becserkészni azt a szenvedélyektől mentes illetőt,

aki minden paraméterében megfelelt

a konvencióknak.

Már csak ki kellett várnom, amíg észrevesz,

amíg megszólít,

amíg megbasz,

és végül elvesz, mint egy tálcát.

Az esküvői kálacsokrom atomjaira hullott,

a lakodalmi bográcsgulyásba belesavanyodott a galuska,

és én pár hétre rá elvetéltem,

mint az ország,

amelynek boldogsága temetéssel kezdődött,

és temetéssel is folytatódott.

Télesti sétánk alkalmával saját szemünkkel láttuk a parlamenti ravatal előtt

hosszú sorokban lelkesedő

nekrofilokat.

Házaséletünk harmóniáját tornádószerű

rohamokban rám törő alkotókedvem csak addig a pontig veszélyeztette,

ameddig el nem múlt,

és én vissza nem tértem

a gáztűzhely melegéhez.

Ettől kezdve megpróbáltunk még szorosabban idomulni mindazokhoz,

akiket megvetettünk.

Sokadszori próbálkozásunkat siker koronázta,

minek következtében levetkőztettek,

leborotváltak,

és a hátamra fordítottak, mint egy bogarat.

Leszíjazták a lábamat,

és a nyitott méhszájon keresztül egy speciális eszköz segítségével

lyukat ejtettek a burkon.

Ebben a percben végérvényesen lezárult az ifjúságom.

Az idő, mint egy madár, nekikoppant a szülőszoba ablakának,

beesett a radiátor alá,

és mint egy replayre állított time-lapse videón:

kezdődött elölről minden.

Újratanultam orrot fújni,

cipőt befűzni,

elpakolni a játékokat.

Egyik délután leugrottam légfrissítőért,

és mire visszaértem,

felnőttek a fiaim.

Elégedetten nyugtáztam,

hogy nehezen kiérlelt megküzdési stratégiáim

észrevétlenül is tovább öröklődtek:

problémáikat bedobozolták,

felcímkézték,

és betolták az ágy alá.

Aztán lecuccoltak a kocsihoz,

és én kivittem őket a repülőtérre.

Hazafelé tévedésből rossz sávba soroltam,

és elindultam egy nem létező

kontinens felé,

de aztán visszataláltam a belvárosba.

Másnap reggel korán keltem,

és végre belevetettem magamat az élet sűrűjébe.

Bambuszrügyet fermentáltam,

kacsacombot konfitáltam,

kiiktattam a gyűrődésvédelmet,

és aktiváltam az automatikus optimalizálás funkciót.

Kedvenc boltjaimban megvettem

kedvenc termékeimet.

Kedvenc szolgáltatóimtól megrendeltem

kedvenc szolgáltatásaimat.

Kedvenc sorozatomban megnéztem

Elisabeth Mosst.

A hazugságok klapanciái helyett

az őszinteség hosszúversét választottam,

és megpróbáltam kiaknázni a korommal járó

permanens halálfélelem előnyeit.

Az élet késői ajándékkal lepett meg:

ösztrogénszintem zuhanásával párhuzamosan szociális érzékenységem

a tetőfokára hágott.

Többé nem ismertem akadályt,

és a civil kurázsit képes voltam

hányásig fokozni.

Elleneztem a terrort,

elítéltem a vérontást,

és tüntetőleg jeleskedtem felebarátom szeretetében.

Ha elmentem mellette, rámosolyogtam,

ha keresztülléptem rajta,

átéreztem nehézségeit.

Földön fekvő emberbe soha,

semmilyen körülmények között se rúgtam bele,

épp csak egy centiméternyit toltam odébb a cipőm orrával,

hogy elférjek.

Elosztogattam szétszárítógépezett Sinsay ruhatáramat,

és lejárt szavatosságú tartósélelmiszer-csomagokat küldözgettem

vadidegen ormánsági családoknak.

Adományokat gyűjtöttem

adománygyűjtő kampányom elindításához.

Titkos tömegdemonstrációk méltatlanul mellőzött szónokaként

tükör előtt tornáztattam a számat.

Víziókat gyártottam, fejlesztettem és promotáltam,

miközben bökversgenerátorral automatizált Facebook-posztjaimban

magamat az igazságosság bajnokának tüntettem fel.

Lehetőségeim határán,

társadalmi cselekvőképességem maximumán

elégedetten dőltem hátra Nordvalla szürke füles fotelemben,

amikor utolért a diagnózis.

Az elém tett papírt aláírtam.

Nyilatkoztam,

hogy kielégítő tájékoztatást.

Kijelentettem,

hogy kellő idő és információ.

Tudomásul vettem,

hogy a Magyarországon elfogadott protokoll.

Beleegyeztem, hogy elvégezzék rajtam.

Elvégezték rajtam.

Bekészített nekrológ

látjátuk szümtükhel

Megrendülten

megtört szívvel

mindazokkal akik ismerték

és szerették.

Az Úr

2022. évében

Szent György havának

első vasárnapján

hosszan tartó

súlyos betegség után

szerettei körében.

Pályája során

évről évre

sikert sikerre

garasról garasra.

Küzdelmét a gyilkos kórral

zokszó nélkül

nagy tervekkel tarsolyában.

A siker előszobájában

méltósággal viselt szenvedés.

Pótolhatatlan veszteség

hatalmas űr

kedves halottunk

drága halottunkat

felejthetetlen halottunktól

búcsút.

Fájó emlékét

NEM NEM

kifürkészhetetlen

örökségében

osztozunk.

FELTÁMADUNK

időpontjáról később.

Kegyeletünket 1 szál

verje

verje

és vezesse

ördög üldözésétől

pokol kínzásától

paradicsum nyugalma belí

Napló gyermekeimnek

2023. január 1. vasárnap

Eddig jó.

2023. január 2. hétfő

Kezd elviselhetetlenné válni.

2023. január 3. kedd

Elviselhetetlen.

Egy szőlőszem bicentenáriuma

PS 200

A szőlőszem kicsiny gyümölcs.

Volt. De azóta megnőtt.

És elcseppfolyósodott.

És megtalálta számítását a popkultúra

és a minőségi borok piacán.

Végül nem lett felakasztva,

viszont megválasztották.

Nem vehetett a bőség kosarából,

viszont nem is kért.

Megesküdött,

de nem ott,

és nem ő.

És tűlevelet növesztett,

mert mégis az a szebb.

Egyszer megbotlott,

és megütötte a bokáját,

de nem esett el a harc mezején,

csak körülnézett,

és elbeszélgetett a helyiekkel.

Aztán pár nap múlva a Dél-budai Centrumkórházban

nozokomiális fertőzésben meghalt.

Egy ideig még égett, amíg a többiek aludtak,

aztán inkább le lett kapcsolva

takarékosságból.

A magja kihűlt, a zamata elillant,

a memóriája behorpadt és szénfeketére mumifikálódott.

Hideg lett, mint a puszta télen,

és tájidegen, mint a kiskunsági kaktusz.

És hiába lett utólag bekatalogizálva,

ha a tekintetes olvasótábor még egy utcanévtáblát se képes

geopolitikailag helyesen értelmezni,

nemhogy egy bordalt.

Mire feleszmélt,

a bánat óceánja elsavasodott,

a tarisznyarákok lárvái

bomlásnak indultak.

A tananyag lecserélődött

és a fajtahibridek kora

lejárt.

Azóta se láttam,

illetve de.

Ma reggel a konyhában.

Befordult,

rágyújtott,

letiltottam,

de föltámadott,

és most: itt van újra.

Tartalom

2022

22

Gyávaságom története

Bekészített nekrológ

Áprilisi tréfa

Háborúban hallgatnak

bucsa

A költészet hete

Kamaraerdő a Városmajorban

Ó, magyar

Budapest 149

145. Budapest türelmetlen

146. Budapest boldogtalan

147. Budapest szép

148. Budapest titokzatos

149. Budapest beteg

Lelet

Pál utolsó levele a magyarokhoz

Költői kérdés

2023 megelőlegezett felkiáltójel

2023

Napló gyermekeimnek

Egy szőlőszem bicentenáriuma

Előrejelzés tizenhárom emeletben

Betegút

Miért nem

Gáz

Fuccs

Az Erzsébet-legenda

Fólia

Budapesti Lakógyűlés

Az ő vére.

A 24. kerület

A Zielinski Szilárd sétány

A futópálya

A Víztorony

A híd

A Kisállatkert

A Zenélő Szökőkút

A Japánkert

A Szabadtéri Színpad

A Rózsakert

A Schulek Frigyes sétány

lettünk, leszünk

jó

Belépőm a Litera Klubba

Születésnapodra

Allegro

Pasztorál

A hiányzó nevek koncentrációja

Egy öreg nő közlekedik Erzsébetvárosban

kordonoszlop fékezett szalagkazettával

Népszerűsítése

Életvégi döntések

A szerző a kötet megírása idején
Erzsébetvárosi irodalmi ösztöndíjban részesült.

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Kézirat-előkészítő Hradeczky Moni
Korrektor Tomka Eszter
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 144 390 5

Forgalmazza
eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus: Noto Serif – SIL OFL