Vida Kamilla

Demográfiai csúcs

(Versek 2021–2026)
– részlet –

© Vida Kamilla, 2026

Ruff Bálintnak, Ittzés Ambrusnak,
Endrey Mátyásnak, Nagy-Szakmáry Somának,
Karsai Annának, Kenczler Marcinak és

Vas Máténak

„Mi, fiatalok sok mindent nem értünk, ami talán
természetes az idősebb generációk számára.”

(Orbán Viktor)

„A családomban senki nem tehet sem miről.
Mindenki istenvezérelte báb.
A felelősség fölhalmozódik, recesszív allélon öröklődik,
így lappang a nemzedékek között.
Hat nemzedék óta bennem jött ki először.”

(Kemény Lili)

„Fuck Viktor Orban”

(Kneecap)

A mai evangélium

Ebbe a kötetbe nem szánok olyan verset,

ami ironikus hangnemben szól a kiadóról.

Nem tartok görbe tükröt baloldali keretben

a könyvpiac működéséről, meg a kompromisszumokról,

amiket a művészek kisebb-nagyobb kedvvel

meghoznak. Mert az a fontos, hogy figyeljenek

az emberek, és jól érezzék magukat.

Már öt évvel idősebb vagyok én is, megöregedtem,

a békesség mindig jobb, mint az okoskodás.

A fiatalok zöldkártyával osztják az észt –

figyeled, így kezdem a mondatot: „A fiatalok.”

A vers csapda: azt mondom, ez valóság,

leírom a nevem, a személyiigazolvány-számomat bevésem,

a kapukódot megadom, és utána így szólok,

ne törjetek be a házamba, légy szíves,

nem fogtok találni semmit, ez irodalom.

Ez a második alkalom, hogy éjszaka fel kellett kelnem írni,

(Az első az Ez a kiadó társadalmi felelősséget vállal volt.)

Nemrég újranéztem a Kónya–Pető-vitát,

aztán összeállt a kötetkoncepció.

Nyilvánvalóan Pető Ivánnak volt igaza,

és nyilvánvaló az is, hogy miért elfogadhatatlan

ennyire illúziótlannak lenni a rendszerváltás reggelén,

ennyire nem hinni a csodában, és lebiggyesztett ajkakkal

azt mondani: a mai evangélium, kedves testvérek,

az Adottságokról szól.

Egy ország érzi most úgy magát,

mint aznap az izgága terem:

mi vagyunk a történelem,

nekünk kell elég jónak lenni.

Montágh Imréné alakjában

jelent meg akkor az arkangyal,

ma nézünk egymásra, és várjuk,

kiben száll le újra közénk,

hogy megmondja végre,

ez a pillanat az a pillanat-e tényleg,

vagy csak megtévesztett tömeg vagyunk,

ami nem érti a verseket.

Hiszen: hol versnemértés van,

ott versnemértés van

nemcsak a puskacsőben,

nemcsak a börtönökben.

Egy esős szombat reggel

egy elhagyatott focipálya öltözőjében ültem, néztem,

és a bűnre gondoltam, amit nem tudom,

hogy a nemzedékem elkövetett-e már.

Kicsit izgat, hogy legalább mámoros lesz-e,

vagy csak simán a kényszerpálya.

Közben még sötét volt, elszámoltam ezerig

meg vissza, mire megjött volt szeretőm.

Utoljára vártam rá, már nem szeretem,

kitaláltuk, hogy talán érdekes lenne

a kezdőkörben csinálni. Nem voltam ott fejben,

mereven feküdtem a fűben, fáztam is,

fújt a szél, és kemény csöppek estek.

Az igazságtételre gondoltam,

hogy mi vár ránk, kedves nemzedékem.

Hogy most meg kellene dögölnünk,

és kiölteni a nyelvünket.

I. „Üvöltve nem lehet Európába menni!”
(Feledy Péter)

Megvédtük Nádas Pétert,
a nagy magyar írót

Megvédtük Nádas Pétert, a nagy magyar írót.

Kinyitottuk a nemzeti minimum esernyőjét,

aláállt az ország, a szakma, nem esett ránk az eső.

Megvédtük Nádas Pétert, a nagy magyar írót:

a Világ Kultúráinak Házától, ahol szörnyűséges dolgok történnek.

Csalás, hazugság, ármány, listák, szavannák, fekete nők.

Nádas Pétert nem azért védtük meg, mert nagy író,

hanem mert nagy magyar író:

megvédtük, mert olyan, mint a herendi porcelán,

a kalocsai hímzés, a magyar nők. Vitrinbe való.

Woke – mondtuk együtt az esernyő alatt.

Csak Nádas Péter nem mondta egyedül.

A politikai logika azt diktálta, hogy ne mondjon semmit.

Erre szokták a jól értesült kollégák a szemüket forgatni:

„vannak dolgok, amik magukért beszélnek”,

aztán elkezdenek beszélni róla.

Megvédtük, ez jó volt.

Összeszaladtunk hirtelen, együtt voltunk,

puszi-puszi, rég láttalak.

Sok minden elválaszt, de ez most összeköt.

Miután megvédtük Nádas Pétert,

hazamentünk, és főzéshez bekapcsoltunk

egy népszerű podcastot.

Meghallgattuk, hogy tényleg faszák voltunk.

Megvédtük valamitől, ami egyébként

nem volt túl veszélyes, de remek érzés

közösségben csinálni valamit,

ami vitán felül áll.

És ha valaki vitatkozna róla,

az elmehet a picsába.

Aztán elfelejtjük megint egymást

és Nádas Pétert is évekre.

Nincs magyar irodalom, és nincsenek magyar írók.

Nincs nemzeti minimum, és nincs Magyarország.

Kávé van, trolibusz, kormányinfó és munka.

Majd találkozunk valamikor,

legközelebb talán, ha Valaki meghal,

és akkor megint elhisszük,

hogy az ilyen emberek kötik össze a nemzetet.

Újra lesz alkalmunk azt hazudni a gyerekeinknek,

hogy van még hazájuk.

II. „Én még egyszer szeretném mondani, hogy nem az a kérdés, hogy »Na, és akkor mi van?«, hanem azt szeretném önökkel megértetni, hogy reálisan mérik-e föl a lehetőségeket, amikor leszámolásra gondolnak. Én tartok tőle, hogy nem.” (Pető Iván)

Imre és Iván

Végül két fiút szültem,

Ivánt és Imrét, az új Magyarország hírnökeit.

Iván anyás volt, Imre apás.

Péntek este csirkepaprikást főztem a családi recept szerint,

Iván elment hazulról, Imre a szobájában gubbasztott:

nem volt éhes, csak kiváltképp szemtelen.

Kirontott, összevesztünk, felborította a lábast,

az apjuk is végre felnézett a jegyzeteiből.

Most ez a slágertéma:

hányszor hallgattunk, mikor nem szabadott volna,

miért asszisztáltunk némán sötét rendszerekhez,

miért nevettünk Greta Thunbergen,

és miért mondtuk azt, hogy Gáza messze van?

És ha már így alakult:

miért szültünk gyereket ebbe a mocsok világba?

Hogy őrájuk hivatkozva még többet kussolhassunk?

Nem válaszoltam, összeszedtem a csirkelábakat,

tudtam, hogy igaza van, készültem az elszámoltatásra –

ahogy rám nézett, azt az Alkotmánybíróság

sem tudná megsemmisíteni.

Iván is hazajött, ő is rázendített:

miért nincs kaja,

szar volt az önképzőkör,

és le kéne már adni a jelentkezést Oxfordba.

Anya, ne sírj már annyit, szeretlek,

minden szülő szar szülő, nem vagy te különleges.

Magyarország egy hógolyó, lehet bármilyen hideg a kezed,

ha megpróbálod megfogni, elolvad benne egy idő után:

nem te vagy a hibás.

– igen, ez költészet, Imre, bazdmeg, ha tudnál olvasni –

hergelte az új Magyarország egyik hírnökét

a másik hírnöke.

Mind így fogunk járni, készüljetek:

semmi nem lesz elfelejtve,

minden fel lesz jegyezve,

de soha semmi nem lesz elrendezve.

III. „És Orbán Viktor azt mondta nekem, hogy ide figyelj, ezt nem csináljátok jól, mert mindenki rátok fog ezután a törvény után haragudni. Aki nem kapott semmit, az azért. Aki meg kapott valamit, az azért, mert keveset kap. És erre én azt mondtam, hogy Viktor, neked lehet, hogy igazad van, de ha nem tudunk minden igényt kielégíteni, mert az ország nem bírja, akkor legalább annyit adjunk, amennyit bírunk, ez a mi kötelességünk.” (Kónya Imre)

Hallo, MATHEUS,

amennyiben helyesnek találod az én véleményemet

apád temetéséről a testvéreiddel és anyáddal közölni,

akkor küldd el nekik a mellékelt írást.

Ezentúl a szülői házat érintő minden jogi lépés

(pl. a most felmerült energiahordozók alapdíjának a fizetése)

írásba lesz foglalva

(az apáddal történt szóbeli megegyezések

be nem tartása miatt!),

és ahhoz kell mindenkinek, akik ebben érdekeltek,

orientálódni és tartani magát.

Van egy idevágó magyar közmondás:

„A papír beszél, a kutya ugat!”

Tehát én telefonban elhangzott javaslatokba

nem megyek bele ezentúl.

Jó alkalom lett volna a halotti toron erről beszélni,

amit kizárólag a rokonok miatt akartam

saját költségemen rendezni.

Itt mindenki közölhette volna óhaját-sóhaját,

de el lettem utasítva!

Faluban élek, ahol a pletyka gyorsabban terjed,

mint a ragályos betegség.

Egy jellemző momentum a jelenlegi szituációra:

apád sírját a Knézy sírásók éppen domborították,

amikor anyád karját enyhén megérintettem,

és megkérdeztem, jól van-e.

Nemhogy nem válaszolt, de elfordította a fejét.

Ez nem katolikus emberhez méltó viselkedés.

Példamutatásnak itt semmi nyoma.

Még egyszer őszinte részvétem az apátok halála miatt,

ezt lehetetlen volt a sírnál megtenni,

mert a közeli hozzátartozók

egy „mesterséges falat” húztak maguk köré.

Ezt megérezte a falu is,

és ezért volt olyan gyér a részvétnyilvánítás a sírnál.

A falusi tradíciókat tessék betartani!

Iván és Imre éneklése mindezek mellett szép volt a ravatalnál.

Üdvözlettel,

Joci

P. S.: Húsvétkor 3 hétig Csillagtőn tartózkodom!

P. S. 2.: Ami a magyar kormányfő európai „botladozását” illeti

(kerítés, Soros, migránsok), nem néz ki jól a dolog,

de Brüsszel nem fogja azt a „luxust” megengedni magának,

hogy a magyarokat „veszni hagyja”.

Bár a miniszterelnök az „észben egy kicsit gyengébb”

személyektől, olyanoktól, mint a Zsuzsa,

meg a cigányoktól akarja hozni a szavazatokat.

– „Majd meglátjuk” – mint ahogy a vak is mondta…

Tartalom

A mai evangélium

I. „Üvöltve nem lehet Európába menni!” (Feledy Péter)

Megvédtük Nádas Pétert, a nagy magyar írót

Városi Rendőrkapitányság, Jókai tér 12., H-3910 Tokaj

Hiánypótló

Naplójegyzet

A Nagy-korallzátony

A kritikusok forradalma

Priori incantatem

II. „Én még egyszer szeretném mondani, hogy nem az a kérdés, hogy »Na, és akkor mi van?«, hanem azt szeretném önökkel megértetni, hogy reálisan mérik-e föl a lehetőségeket, amikor leszámolásra gondolnak. Én tartok tőle, hogy nem.” (Pető Iván)

Imre és Iván

Hallo, MATHEUS,

molotov loves ribbentrop ribbentrop loves molotov

Motolla

Hallo, KAMILLA,

Monológ tizenöt év múlva

Autóbalesetben

Harcmodor

Rosszul emlékeztem

A törékenységről

Lopd el ezt a versemet

Megkérdeztem a férjemet, hogy szerinte narcisztikus vagyok-e, és nem azonnal válaszolt

Hosszúúúúúú hétvége

Rotunda

III. „És Orbán Viktor azt mondta nekem, hogy ide figyelj, ezt nem csináljátok jól, mert mindenki rátok fog ezután a törvény után haragudni. Aki nem kapott semmit, az azért. Aki meg kapott valamit, az azért, mert keveset kap. És erre én azt mondtam, hogy Viktor, neked lehet, hogy igazad van, de ha nem tudunk minden igényt kielégíteni, mert az ország nem bírja, akkor legalább annyit adjunk, amennyit bírunk, ez a mi kötelességünk.” (Kónya Imre)

Hallo, MATHEUS,

Graffitizni nem elég

A fehér hattyú, aki feketének képzeli magát

Két cég

Hajlam a szimmetriára

Our last summer

2025. február 22.

Szentlecke Szent Pál apostolnak a Gen Z-khez írt leveléből

Az utolsó nap

Köszönet

Ez a verseskötet emléket kíván állítani a harmadik Magyar Köztársaság talán legfontosabb közéleti vitájának, a harmadik Magyar Köztársaság egy bámulatosan szép metaforájának, a Kónya–Pető-vitának.

Köszönöm mindenkinek, akivel ebben az öt évben valahogyan összekapcsolódtunk, és szakmai, érzelmi, intellektuális segítséggel, inspirációval hozzájárult ahhoz, hogy ez a könyv létrejöjjön, és olyan legyen, amilyen lett:

Bánfalvi Samunak, Biró Krisztiánnak, Biró Zsombor Aurélnak, Bocsik Balázsnak, Bodor Emesének, Borda Rékának, Borsik Miklósnak, Csepregi Dávidnak, Csete Somának, Endrey Mátyásnak, Endrey-Nagy Ágostonnak, Fehér Renátónak, Fülöp Barnabásnak, Garai Juditnak, Gulyás Mártonnak, Ittzés Ambrusnak, Kállay Eszternek, Karsai Annának, Kenczler Marcinak, Korsós Gergőnek, Körösztös Gergőnek, Kőszeghy Ferencnek, Kováts Eszternek, Kubik Bencének, Kubik Rebekának, Lakner Dávidnak, Locker Dávidnak, Melhardt Gergőnek, Modor Bálintnak, Mohácsi Balázsnak, Nagy Zsófiának, Nagy-Szakmáry Somának, Pap Szilárdnak, Peer Krisztiánnak, Pinczési Botondnak, Purosz Leonidasznak, Rékai Anettnek, Rieder Anna Rózának, Ruff Bálintnak, Schultz Nórának, Seres Lili Hannának, Szabó Lizának, Szabolcsi Alexandernek, Szilágyi Gábor Sándornak, Vajna Ádámnak, Vida Lórántnak, Vidáné Kresz Beátának, Zemlényi-Kovács Barnabásnak, Zelei Dávidnak, Zilahi Annának.

Köszönöm a szerkesztőmnek: Turi Tímeának.

Köszönöm azoknak, akik már nem lehetnek velem: Kabai Lórántnak, Kresz Ferencnek, Vida Zsigmondnak.

Köszönöm a leveleket: Lacinak.

És köszönök Vas Máténak mindent, de tényleg mindent.

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Kézirat-előkészítő Molnár Eszter Edina
Korrektor Tomka Eszter
Borító Kenczler Marci
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 14 4683 8

Forgalmazza
eKönyv Magyarország Kft., 2026

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL OFL