Patrick King

Beszélgess
könnyedén
bárkivel

Tegyél mély benyomást másokra, légy
elbűvölő, karizmatikus és szimpatikus
bármilyen helyzetben

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Patrick King/ How to Talk to Anyone

Hungarian translation rights arranged with PKCS Mind, Inc.

through TLL Literary Agency, Independently published, 2022

Fordította

Hadarics Piroska

Szerkesztette

Barsi Nikoletta

Copyright © Patrick King, 2022

Hungarian translation © Hadarics Piroska, 2023

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2023

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2023

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette eyelab.dk

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 9789636300005

MOBI ISBN 9789636300012

Tartalomjegyzék

1. FEJEZET
Hogyan ne legyenek soha többé kellemetlen interakcióid?

Tükrözz

Alkalmazd a hármas szabályt

A felesleges csevegés elkerülésének módszere

Kerüld a hosszú válaszokat ezzel az egyperces szabállyal

2. FEJEZET
Kapcsolatok a felszín alatt

Az ego felfüggesztése és a szociális kapcsolatok

Az összhang három szintjének megértése

Kapcsolaterősítő történetek

Légy karizmatikus: Címkézd meg

Ne légy unalmas

3. FEJEZET
Figyelj, mit mondasz

A hangszín és az előadásmód fontossága

Hogyan használjuk ki a nyitott hurkokat?

Képletesen szólva

Két varázsszó a végtelen beszélgetésekhez

4. FEJEZET
Arra is figyelj, mit nem mondasz ki

A hallgatás ereje

Alkalmazd a Pareto-elvet

Egy mikrokifejezés ezer szót közvetít

Légy gyors és válaszra kész

Tájékozódás a konfliktusok közepette

5. FEJEZET
Növeld a társalgási intelligenciád

Empátia és vakfoltok

Áss mélyre, minél előbb és gyakrabban

Jósolj az első benyomásból

A nagy menekülés

6. FEJEZET
Átívelő témák

Aktív hallgatás

Önfeltárás

Mélyebb megosztás

Ne ítélkezz

A hasonlóság keresése

ÖSSZEFOGLALÓ ÚTMUTATÓ

1. FEJEZET

Hogyan ne legyenek soha többé kellemetlen interakcióid?

Mindenki szeretne karizmatikusabb lenni. Mindenki azt szeretné, ha mások elbűvölőnek és szimpatikusnak tartanák. De elgondolkodtál már azon, hogy mit is jelentenek ezek a szavak valójában? Mitől lesz valaki ellenállhatatlanul vonzó és elbűvölő, míg valaki más inkább unalmas vagy irritáló? E könyv végére talán egészen más válaszokat fogsz találni ezekre a kérdésekre, mint amikor belekezdtél…

A következő fejezetekben a kellemesebb beszélgetések, az intelligens empátia és a szociális tudatosság alapelveivel fogunk foglalkozni, hogy érdekesebb és mélyebb interakciókat folytathass bárkivel, legyen szó akár szakmai, romantikus vagy baráti kapcsolatokról.

Látni fogjuk, hogy a legnagyobb akadálya annak, hogy elbűvölő és szerethető emberré váljunk, valójában az „elbűvölőség” fogalmának félreértése. Még ha jelenleg nem érzed is magad nagyszerű beszélgetőpartnernek, ha irtózol a csevegéstől és introvertáltnak tartod magad, nyugodt lehetsz, hogy lehetséges karizmatikusabbá válni, és bárki képes rá!

Vágjunk is bele!

Tükrözz

Észrevetted már, hogyan „kommunikál” egy anya és újszülött kisbabája? Figyelmesen bámulják egymást, és bármilyen arckifejezést vagy hangot ad ki a baba, az anya utánozza – sőt, felerősíti –, a baba pedig elragadottan figyeli. Ilyenkor a kommunikáció egy ősi formáját látjuk, amelyet mindnyájan csecsemőkorban fejlesztünk ki, és amely fajunk történetének legelején alakult ki.

Sokan hajlamosak úgy gondolni a beszélgetésre, mint egy szóbeli dologra – de a mély, valódi társas kapcsolat valójában már jóval a kimondott szó előtt elkezdődik. Az utánzás nagy szerepet játszik ebben. Az elképzelés szerint az emberek társas állatokként kifejlesztettek bizonyos képességeket arra, hogy megfigyeljék egymást, és ennek megfelelően alkalmazkodjanak társas helyzetekben. Ez segít abban, hogy úgy érezzük, meghallgatnak minket, figyelnek ránk, megértenek bennünket, és erősebben érezzük magunkat a csoport részének.

Tükrözünk, amikor egy másik személy verbális vagy nonverbális kommunikációjával megegyezően viselkedünk. Ez lehet a testtartásuk vagy testbeszédük utánzása, az általuk használt szavak, hanglejtés vagy hangerő használata, vagy a hasonló arckifejezések átvétele, hogy igazodjunk az övékhez. Legtöbbünk ezt olyannyira automatikusan teszi, hogy nem is kell mondani, miért teszünk így. És általában egyszerű üzenetet próbálunk közvetíteni: Látlak téged. Megértelek. Egy oldalon állunk.

A tükrözés nem opcionális trükk, hanem valójában minden jó kommunikáció és az empátia alapja. Gondoljuk végig, milyen érzés, amikor az emberek nem tükröznek. Tegyük fel, hogy feldúltnak és sebezhetőnek érzed magad. Közben a beszélgetőpartnered komolytalanul válaszol, a hangja hangosabb, mint a tiéd, a hangszíne lazább, a testbeszéde pedig energikusabb és nyugtalanabb. Valószínűleg nem éreznéd úgy, hogy figyelnek rád, igaz?

Vagy képzeld el, hogy izgatottan megosztasz valakivel egy örömteli hírt, és a másik személy nem tükrözi ezt az izgatottságot az arckifejezésében, a hangjában, sem a szavaiban. Persze, tudod, hogy ő nem érzi ugyanazt az izgalmat, mint te, de az udvariasság határozott hiányaként érzékelnéd, hogy nem hajlandó tükrözni.

A tükrözés gyorsan bizalmat, kapcsolatot, tiszteletet és megértést közvetít. Kommunikálhatunk nélküle is, de a tükrözés sokkal könnyebbé teszi a dolgokat! Sőt, erre tudományos bizonyíték is van: a Journal of Experimental Social Psychology című folyóirat egyik 2008-as számában megjelent egy cikk egy kutatásról, melyben hatvankét diáknak adtak egy tárgyalási feladatot. A tükrözést használó diákok az esetek hatvanhét százalékában jutottak egyezségre, míg azok, akik nem használtak tükrözést, csak tizenkét és fél százalékban.

Curhan és társai egy hasonló, 2007-ben a Journal of Applied Psychology című folyóiratban megjelent tanulmánya szerint a tükrözés általában jobb tárgyalási eredményeket jelzett előre – és ezek a hatások már a beszélgetés első öt percében megmutatkoztak. Könnyű megérteni, hogy miért: mi lehet előnyösebb egy tárgyalás során, mint a két fél közötti hasonlóság és empátia erős érzése?

A tükrözési technikák használata inkább annak fokozására irányul, amit már természetes módon is teszel – és valóban természetesnek kell lennie! Vizsgáljunk meg néhány példát:

• Egy ügyfél panasz miatt telefonál. Te személy szerint úgy érzed, hogy a probléma eléggé jelentéktelen, de az ügyfél nyilvánvalóan feldúlt. Úgy döntesz, hogy úgy beszélsz, ahogy ő: lejjebb veszed a hangnemet, komolyan és egy kicsit hivatalosabban beszélsz, és szó szerint kivágod és beilleszted néhány mondatát. Az ügyfél lassan beszél, ezért te is lassabban beszélsz. Ahelyett, hogy azt mondanád, hogy „Igen, értem, mire gondol”, megmutatod neki, amit kommunikált. Ez a verbális tükrözés egy példája.

• Épp randizol valakivel, aki tetszik neked, és szeretnéd ezt a tudtára adni. Amikor sétáltok, észreveszed, hogy időnként megérinti a kezével a válladat vagy a karodat. Néhány perccel később te is ugyanezt teszed. A nonverbális üzenet kristálytiszta. Beszélgetés közben az illető áthajol az asztal felett, és te is ugyanezt teszed. A partnered mosolyog és nevet, és te is így teszel. Mindketten egyre inkább tudatában vagytok egyfajta fizikai szinkronicitásnak, „dinamikus párosításnak” és összhangnak. Ez a nonverbális tükrözés, a későbbi, sokkal nyilvánvalóbb pszichikai szinkronicitás előjele.

• A terapeutádnál vagy a kellemetlen érzéseid miatt. A terapeuta nem igazodik pontosan a szavaidhoz, nem veszi át a fizikai testtartásod, de azt mondja: „Látom, milyen nehéznek találod ezt”, és a saját viselkedését úgy alakítja, hogy ennek teret adjon. Ha fülig érő vigyorral vagy unottan figyelt volna, valószínűleg úgy érezted volna magad, hogy nem tisztelnek. Az érzelmi tükrözés az, aminek hangzik: metaforikus tükröt tart valaki érzelmi állapota elé, mintha azt mondanánk: „Értem, hogy érzel.” Néha ehhez csak annyi szükséges, hogy aktívan, közbeszólás nélkül hallgassunk, majd átfogalmazzuk a hallottakat, de közben nem adjuk hozzá a saját értelmezésünket vagy reakciónkat.

Ha jól csinálod, a tükrözés hatására a beszélgetőpartnered úgy fogja érezni, hogy valóban megértik és elismerik, olyan módon, amit talán tudatosan nem tud felismerni, de mégis melegséget és az elfogadottság érzést kelti benne. Túl sokan követik el azt a hibát, hogy azt gondolják, hogy a jó beszélgetőpartner csak akkor jó, ha intelligens vagy vicces dolgokat mond, vagy ha lenyűgöző személyiség. Bár ez valóban segít, de ami igazán összekapcsolja az embereket, az a szinkronitás – egy hullámhosszon vagytok? Megérted őket? Ez inkább érzelmi kapcsolat, mint verbális vagy intellektuális.

Ettől függetlenül a tükrözést lehet rosszul is csinálni! Ne vidd túlzásba, ne legyen túl nyilvánvaló, és ne tedd kínossá a dolgokat. A lehető legtermészetesebbnek kell lenned – ha az emberek észreveszik, hogy „másolod” őket, az eredmény katasztrofális lehet. Soha ne tükrözz valakit, ha nem vagy valóban elkötelezett – ez manipulatívnak fog tűnni (éreztél már ilyet például egy rámenős értékesítő esetén?). Az is kifizetődő lehet, ha konfliktusok során szándékosan kerülöd a beszéd vagy a testbeszéd egyezését. Nyilvánvalóan nem akarsz utánozni valakit, aki mogorván forgatja a szemét, felemeli a hangját vagy káromkodik! Ehelyett tegyél meg mindent, amit tudsz, hogy elismerd, amit a másik érez, anélkül hogy te magad dühös, feldúlt vagy durva lennél.

Vedd figyelembe azt is, hogy a tükrözés akkor a legjobb, ha kettesben történik. Csoportokban jobb taktika, ha felmérjük az általános érzelmi hangulatot, és megpróbáljuk a verbális és nonverbális kifejezésünket ehhez igazítani. Ha például mindenki meglehetősen alacsony energiájú és laza, ne legyél izgatott, és ne beszélj túl hangosan. Bármit teszel, ne gondold túl, és ne engedd, hogy elterelje a figyelmed az élő, lélegző beszélgetésről, miközben az kibontakozik. Ha tudatosan a jelenben maradsz, észreveheted például, hogy valaki neked tart tükröt – vagy hogy nem reagál jól arra, hogy tükröt tartasz neki.

Alkalmazd a hármas szabályt

William James – akit széles körben a pszichológia egyik alapító atyjának tartanak – azt állította, hogy „minden emberi lény legmélyebb vágya, hogy megbecsüljék”. A beszélgetések általában egy ok miatt alakulnak rosszul: túlságosan el vagyunk foglalva a saját világunkkal ahhoz, hogy észrevegyünk vagy értékeljünk másokat!

Karl Albrecht menedzsmentcoach előállt egy nagyszerű képlettel, amellyel megtörhetjük ezt a tendenciát, és hitelesebb beszélgetéseket folytathatunk másokkal. Szerinte minden beszélgetés három részből áll:

• Kijelentések (tények vagy vélemények, amelyeket tényekként közölnek)

• Kérdések

• Minősítők vagy „tompítók”

A hármas szabály kimondja, hogy soha ne mondjunk egymás után három kijelentő mondatot anélkül, hogy ne iktatnánk be kérdéseket vagy minősítőket. Ez ismét lehetővé teszi számunkra, hogy az emberekkel beszéljünk, és ne velük szemben vagy nekik. Mindig tudatában kell lennünk annak, hogy a legtöbb beszélgetés nem csupán verbális. Az emberek hallják a szavaidat, de reagálnak arra is, hogy mennyire érzik úgy, hogy tiszteled és értékeled őket. Mondhatsz szépeket, de a beszélgetés kudarcba fullad, ha nem kellemes.

Vizsgáljuk ezt meg közelebbről. A kijelentések ténymegállapítások. Realisztikusabban fogalmazva még azok is, amikor az emberek csak úgy tesznek, mintha valami tény lenne. Észrevetted már, hogy egyes emberek esetén mindig olyan érzésed van, mintha kioktatnának, vagy mintha magas lóról prédikálnának? Erre akkor kerül sor, ha az egész beszélgetési repertoár pusztán kijelentésekből áll. „Nagy-Britanniával az a baj, hogy soha nem volt olyan igazi forradalmuk, mint Franciaországban”, vagy „Hülye lennél, ha manapság glutént ennél” – ezek a vélemények a kelleténél nagyobb bizonyossággal hangzanak el. Ha ilyeneket mondasz, tiszteletlennek tűnhetsz, untathatod, irritálhatod és elidegenítheted a közönséged – akik valójában nem is „közönség”!

Ennek ellenére nem kell minden véleményedet, szenvedélyességedet és nézőpontodat elvetni – csak maradj kiegyensúlyozott. Ennek egyik módja, hogy felteszel néhány átgondolt kérdést. Ez hatékony módja annak, hogy megoszd a rivaldafényt, érdeklődést mutass a másik személy iránt, valamint tiszteletet és nyitottságot közvetíts.

Ez azt jelzi, hogy a beszélgetés nemcsak egy lehetőség arra, hogy elmondd a véleményed – hanem egy közös társas cselekvés. „Attól tartok, egy kicsit frankofil vagyok – mondd csak, sokáig éltél Franciaországban?”

Tegyük fel, hogy azon kapod magad, hogy már harmadszor vagy negyedszer szeretnél egymás után kijelentést tenni. Ilyenkor tarts egy kis szünetet, és próbáld meg a mondandód kérdéssé alakítani. Ahelyett, hogy például azt mondanád, hogy „Az elnöki vita katasztrófa volt”, inkább kérdezz rá: „Mit gondolsz a vitáról?”

Egy másik lehetőség, hogy beillesztünk néhány feltételes vagy tompító szót. Ez olyan, mintha véleményt nyilvánítanál, vagy kijelentést tennél anélkül, hogy fejbe vernéd vele az embereket! A jó beszélgetőpartnerek ezt megérzésszerűen értik, de a legtöbbünknek meg kell tanulnia. Ez több a jó modornál – egy módszer arra, hogy kifejezzük, hogy bár megvan a saját véleményünk, elismerjük, hogy másoknak is megvan a sajátjuk. Például:

„Tudom, hogy nem beszélhetek mindenki nevében, de szerintem ez a sorozat egy kicsit túlértékelt.”

„Az én szemszögemből nézve elképzelni sem tudok jobb helyet, ahol élhetnék!”

„Ne hivatkozz rám, de azt hiszem, ez igazából 1912-ben történt.”

Az olyan kijelentések használata, mint a „Nekem úgy tűnik” vagy a „Lehet, hogy tévedek, de…” bizonyos szintű tiszteletet és alkalmazkodást sugall mások felé – még ha nem értesz is egyet – sőt, különösen akkor. Ezzel azt jelzed, hogy elsősorban a másik ember érzéseit és a hozzá fűződő kapcsolatod értékeled a saját szólásigényed vagy megítélésed előtt.

Az a nagyszerű ebben a hármas szabályban, hogy mennyire könnyű alkalmazni. Először egyszerűen csak figyeld meg, mi történik, ha tudatosítod e három összetevő relatív arányát a mindennapi beszélgetéseidben. Figyeld meg, hogyan beszélnek mások. Figyeld meg, hogyan beszélsz te magad. Vizsgáld meg azokat a beszélgetéseket, amelyeket igazán élveztél, és jegyezd fel, hogy milyen arányban voltak kijelentő jellegűek.

Nagy a kísértés, hogy belekezdj és kifejtsd a véleményedet, különösen, ha tényleg szakértő vagy, vagy ha valamiért szenvedélyesen rajongsz. De emlékeztesd magad arra, hogy nem ez a beszélgetés funkciója. Sokkal empatikusabbnak, elbűvölőbbnek és szimpatikusabbnak fogsz tűnni, ha egyenlő pszichológiai teret adsz a másik fél nézőpontjának. Még ha elsőre nem hiszed is el, bízz benne, hogy ennek a szabálynak a betartása valójában számodra is kifizetődőbbé teszi a beszélgetéseket!

Ha minősítő jelzőt használsz, vagy kérdést teszel fel, mások azonnal úgy érzik, hogy jobban érted és értékeled őket, és ez az, amitől karizmatikusabbnak és vonzóbbnak fogsz tűnni. Gyakran előfordul, hogy az emberek megpróbálnak sármosabbak lenni, és csak azt érik el, hogy magukhoz ragadják a beszélgetést, mivel megpróbálnak egy bizonyos módon benyomást kelteni – de ez visszafelé sül el. Az emberek azokat szeretik, akiktől jól érzik magukat. Ilyen egyszerű!

Hasonlóképpen, ne feledd, hogy egy jó beszélgetés soha nem pusztán tényfeltáró küldetés vagy verseny, hogy ki a legokosabb. A kapcsolatról szól. Ha legközelebb úgy érzed, hogy egy beszélgetés nem vezet sehová, élénkítsd fel egy kérdéssel – lehet, hogy a legjobb és legérdekesebb beszélgetések közé azok tartoznak, amelyekben alig teszel kijelentéseket.

A felesleges csevegés elkerülésének módszere

Te is azok közé az emberek közé tartozol, akik „utálják a csevegést”? Előfordulhat, hogy nem arról van szó, hogy valóban utálod, csak nem tudod, hogyan kell jól csinálni. Igen, egy idegennel beszélgetést kezdeményezni elég kínos és akár fárasztó is lehet, de az igazság az, hogy nem kell nehéznek lennie. Az úgynevezett ARE-módszerrel a csevegés nehézségeinek nagy része megszüntethető, és rátérhetsz az érdekes dolgokra – azaz az igazi beszélgetésre! (A könyv későbbi részében látni fogjuk, hogy a csevegésre nem is mindig van szükség.)

Az ARE-módszer dr. Carol Fleming alkotása, és egy egyszerű rövidítés, amely három egyszerű lépést segít észben tartani:

A = Anchor (Horgony)

Indítsd valami olyannal, ami összeköt téged a másik emberrel. Nem számít, hogy mennyire vagytok idegenek egymásnak, keress egy közös élményt vagy kapcsolatot. Nem kell mélynek lennie, és tényleg nem kell okosnak vagy szórakoztatónak lenned. Ha azt hiszed, hogy szükséged van egy ravasz „felszedő dumára” vagy hasonlóra, az csak idegesíteni fog, és természetellenesnek fog hatni.

Egy kézenfekvő példa: egy esküvőn vagy, és azt mondod valakinek, hogy „Hű, a desszert fantasztikus volt, ugye?” Vagy egy hosszú repülőúton vagy, és azt mondod: „Reméljük, szép időnk lesz, amikor leszállunk!”

R = Reveal (Feltárás)

Megtörted a jeget, és most tovább kell lépned azáltal, hogy felfedsz magadról valamit, ami kapcsolódik a horgonyhoz. Hogy a két említett példánál maradjunk, mondhatod, hogy „Mindig is odavoltam a jó tiramisuért – köszönhetően az olasz nagymamámnak!” vagy „Nem idevalósi vagyok, úgyhogy azt hiszem, még mindig nem szoktam hozzá a hideg időjáráshoz”.

E = Encourage (Bátorítás)

Az utolsó lépés az, hogy a másik személyt rávesszük arra, hogy cserébe ő is áruljon el egy kicsit magáról. Mondhatod például azt, hogy „Veled mi a helyzet? Mi a kedvenc desszerted?” vagy „Szóval, épp elutazol, vagy hazafelé tartasz?”

És ennyi. Ettől a ponttól kezdve általában az történik, hogy a másik személy elég nyitott, és megoszt valamit magáról, ami aztán elindítja a beszélgetést. Az ARE-trükköt azonban nem kell szó szerint követni – lehet, hogy inkább egy horgonnyal nyitsz, szünetet tartasz, megvárod a választ, rátérsz a felfedésre, ismét szünetet tartasz, majd bátorítasz ahelyett, hogy egyszerre előadnál egy kisebb beszédet (ami néha úgy hangozhat, mint egy giccses filmforgatókönyv!).

Ennyit a szerkezetről, de lehet, hogy egy kicsit még mindig tanácstalan vagy, amikor arról van szó, hogy miről is beszélj. Szerencsére erre is létezik egy hasznos rövidítés! Ez a rövidítés a FORM.

F = Family (Család)

Ez a téma mindig biztonságos és egyszerű. Vannak-e testvéreid, és mennyi? Gyerekek? Az emberek az idők végezetéig tudnak beszélni a gyerekeikről.

O = Occupation (Foglalkozás)

Nem akarod minden idők legunalmasabb kérdését feltenni („Szóval… mivel is foglalkozol?”), de sokat elérhetsz azzal, ha részletesebb kérdéseket teszel fel, mint például: „Mit szeretsz a legjobban a munkádban?” vagy „Milyen érdekes! Mindig is kutya-hipnoterapeuta akartál lenni?”

R = Recreation (Hobbi)

Kérdezz a hobbikról, filmekről, könyvekről, utazásokról vagy egyszerűen arról, hogy mit csinál a másik a szabadidejében. Ez lehet olyan egyszerű is, mint az ízléséről és a preferenciáiról kérdezni.

M = Motivation (Motiváció)

Más szóval a terveik, elképzeléseik, céljaik és álmaik. Alapvetően arról kérdezzünk, hogy mi számít neki, és miért teszi, amit tesz.

Ezeket természetesen kombinálhatod is. Mondhatod például, hogy „Hű, négy testvéred van! Én is nagy családból származom. Gondolod, hogy neked is sok gyereked lesz, majd ha idősebb leszel?” Ez ötvözi a család és a motiváció témaköreit. Vagy mondhatsz valami olyasmit is, hogy: „Nem hiszem, hogy valaha is találkoztam volna hivatásos költészetoktatóval – a szabadidődben is sok verset olvasol?” Ez egyesíti a foglalkozás és a hobbi témaköreit.

Bármelyiket választod is, ne feledd, hogy némi kellemetlenség mindig előfordulhat, de ne akadj fenn ezeken. Mosolyogj, légy laza és kíváncsi, és a legtöbb ember jól fog reagálni. Néhány további tipp: mondd ki többször a neved, hogy az emberek ne felejtsék el, és a következő találkozáskor emlékezz egy részletre abból, amit mondanak neked. „Ó, üdv újra! Hogy sikerült a lányod ballagása?”

Végezetül érdemes megjegyezni, hogy a csevegés néha nem sikerül jól még akkor sem, ha mindent jól csinálsz, és azon kapod magad, hogy visszavonulót akarsz fújni. Ez nem baj! Íme, egy hasznos trükk, amivel megmenekülhetsz a beszélgetés süllyedő hajójáról. Találj ki egy kifogást, és ne felejtsd el alkalmazni a „kell” szót. Például: „Nos, jó volt beszélgetni, de most rá kell nézem a gyerekeimre, tudod, milyenek tudnak lenni!” vagy „Ó, remélem, megbocsátasz, de köszönnöm kell egy jó barátomnak, akit már rég nem láttam”. Aztán, ha szeretnéd, elsimíthatod a távozást azzal, hogy mondasz valami kedveset, vagy megismétled, amiről beszéltetek. „Örülök, hogy találkoztunk – sok sikert a holnapi naphoz!”

Kerüld a hosszú válaszokat ezzel az egyperces szabállyal

Íme, egy kellemetlen igazság, amelyet ha tudomásul veszel, egyik napról a másikra sokkal jobb beszélgetőpartnerré válhatsz: a többi ember közel sem annyira érdekelt abban, hogy magadról beszélj, mint ahogyan azt gondolod. Szomorú, de igaz! Ha valaha is kételkednél ebben, csak gondold végig, hogy te magad milyen gyakran érzed unalmasnak, amikor valaki egy beszélgetés során csak magáról beszél, és semmi másról.

Marty Nemko ezt „közlekedésilámpa-szabálynak” nevezi, ami javít majd a beszélgetéseiden – különösen, ha sokat fecsegsz. Honnan tudod, hogy el szoktál kalandozni? Nos, ha rendszeresen az az érzésed, hogy az emberek nem figyelnek rád, akkor az egy figyelmeztető jel. Ne feledd – a történeted valószínűleg érdekes és releváns, valószínűleg csak túl sokáig tart, amíg elmeséled.

Ki nem mondott szabályként gondolj arra, hogy körülbelül egy perced van, hogy elmondd a mondanivalód, és aztán hagynod kell, hogy a beszélgetés újra elinduljon. Az első harminc másodpercben zöld a lámpa, és feltételezheted, hogy a hallgatóság teljes figyelme rád irányul. A következő harminc másodpercben a lámpa narancssárgára vált, és a hallgató figyelme lankadni kezdhet. Egy perc után a lámpa pirosra vált – ekkor már nem figyelnek rád.

Amikor mesélünk, elfelejthetjük az idő múlását, mert őszintén szólva mesélni általában szórakoztatóbb, mint hallgatni. De gondoljunk csak arra, hogy a stand-up komikusok hónapokig dolgozhatnak egy ötperces műsoron – azaz egy olyan előadáson, amely során öt percig megszakítás nélküli beszélnek. A tény, hogy még a profik sem feltétlenül tudják öt percnél tovább fenntartani az emberek figyelmét, akik jelentős erőfeszítéseket tesznek a feladat érdekében, sok mindent elárul!

Nem kell zavarba jönnöd és beszélgetés közben az órádat figyelni. De jó gyakorlat lehet, ha egy kicsit magadban gyakorolsz egy időzítővel, csak hogy érezd, milyen hosszú egy perc vagy harminc másodperc (hosszabb, mint gondolnád!). A hallgatóságodra is figyelj oda. Ha elragadtatottan figyelnek, vagy elnevetik magukat, és könyörögnek, hogy folytasd, akkor folytasd. Ha nyugtalankodnak, másra koncentrálnak vagy unottnak tűnnek, fejezd be. Bármit teszel, ne folytasd, ha a fáradtság egyértelmű jeleit mutatják – ezzel csak a könyörtelenül unalmas ember hírnevét vívod ki.

És hogy megelőzzek egy lehetséges ellenvetést: nem kell elfogadnod mások fecsegését sem. Néha azért nem akarjuk átadni a beszélgetés stafétabotját, mert attól félünk, hogy ha megtesszük, soha többé nem jutunk szóhoz. De ne feledjük, hogy a beszélgetés nem kötélhúzás – hanem barátságos teniszmeccs.

Ha állandóan nálad van a labda, akkor már egyáltalán nem vagy partiban. Pattintsd vissza és pihenj – később bármikor újra felszólalhatsz, ha továbbra is szeretnél. Ha olyan fecsegő vagy, aki valóban úgy érzi, hogy sok érdekes információt tud megosztani, ne csüggedj. Az emberek jobban fognak figyelni rád, ha jogosan megnyerő módon mutatod be magad. Íme, néhány tipp, ha titkon azt gyanítod, hogy mások kissé unalmasnak és bőbeszédűnek találnak:

• Hagyd, hogy az emberek többet akarjanak. Ne ossz meg mindent egyszerre. Hagyd, hogy mások kérdezzenek, ha kíváncsiak. Néha az embereket jobban érdekli a mondanivalód, ha néhány dolgot elhallgatsz. Ha azt mondod, hogy „Majd emlékeztess, hogy egyszer majd meséljek erről”, de ők nem nyomulnak rád ott és akkor, hogy fejtsd ki bővebben, akkor tudod, hogy nyugodtan befejezheted a történetedet, és továbbléphetsz.

• Lassíts. Ellentmondásosnak hangzik, de ne loholj pánikszerűen, hogy átadd a mondanivalót. Ahelyett, hogy minél több adatot préselnél a mondandódba, inkább koncentrálj az előadásmódra, és hangod modulálásával tedd érdekessé a mesélendőt.

• Gondolkodj, mielőtt beszélnél. Nem kell fejben megtervezned egy egész beszédet, de ne nyisd ki csak úgy a szád, még mielőtt eldöntenéd, mit akarsz mondani. Hasznos trükk, ha megtanítod magadnak azt a szokást, hogy egyszerűen csak hallgass ahelyett, hogy olyanokat mondasz, mint például „Őőő…”. Próbálj meg minél tömörebben fogalmazni.

Bárkivel beszélgetsz is, képzeld el, hogy a beszélgetés olyan, mint egy föld felett lebegő léggömb. Minden alkalommal, amikor az ujjaddal megbököd, újra magasra emelkedik, de azonnal elkezd leereszkedni. Egy jó beszélgetés élénk, mindenki felváltva pattogtatja a lufit, amely soha nem ereszkedik túl mélyre. A rossz beszélgetés olyan, mint amikor valaki megragadja a lufit, magánál tartja, hagyja, hogy teljesen a padlóra ereszkedjen, vagy egyszerűen egyedül áll a sarokban, és egymaga pattogtatja, esélyt sem adva senki másnak. Senki nem akar csak állni és nézni, ugye?

Összefoglaló

• A legtöbb ember azért nem tud elbűvölő lenni a beszélgetésekben, mert félreérti, hogy mit is jelent valójában elbűvölőnek lenni. Pedig néhány konkrét készség gyakorlásával bárki kiépítheti karizmáját.

• Először is, alkalmazd a tükrözést a kapcsolat és a megértés jelzésére. Ez képes kapcsolatot teremteni saját magad és a másik személy között, legyen szó verbális, nonverbális vagy érzelmi tükrözésről.

• Alkalmazd Albrecht „hármas szabályát”, amely segít kiegyensúlyozottabb beszélgetéseket folytatni, azaz olyanokat, amelyekben eleget figyelsz. Amit mondasz, azok lehetnek kijelentések (tényekként közölt állítások vagy vélemények), kérdések vagy minősítők (vagy „tompítók”). A szabály az, hogy ne legyen háromnál több kijelentő mondat egymás után – ehelyett használj kérdéseket vagy tompítókat, hogy a dolgok kiegyensúlyozottak maradjanak.

• Hasonlóképpen, az ARE-módszer, a horgony, felfedés és bátorítás is hasznos eszköz, hogy könnyedén tökéletesítsd a csevegést. Először azonosíts egy közös élményt, majd fedj fel magadról valamit, ami ehhez a horgonyhoz kapcsolódik, végül pedig bátorítsd a másik személyt, hogy ő is osszon meg valamit.

• A csevegéshez meríts a család, a foglalkozás, a hobbi és a motiváció témaköreiből.

• A túlságosan hosszúra nyúlt válaszokat úgy kerülheted el, ha észben tartod az egyperces közlekedésilámpa-szabályt. Az első körülbelül harminc másodpercben zöld a lámpa, ekkor arról beszélsz, amiről akarsz, a következő harminc másodpercben narancssárga a lámpa – vigyázz, nehogy csökkenjen az érdeklődés –, egy percen túl pedig piros, amikor valószínűleg elveszíted a hallgatóság figyelmét. Fogd rövidre!