Miért buknak meg a kormányok?

George Westlings, Chou Li, Elizabeth Sijuade

Miért buknak meg a kormányok?

Alapos vizsgálat arról, hogy az abszolút hatalom/hatalommegtartás, a gazdasági jólét, a szegénység, az általános bizonytalanság, a korrupció, a megválasztott jelöltek minősége, a választók pozitív szavazási magatartása, a választási rendszer és a pártok etikája hogyan befolyásolja a kormányok sikerét/kudarcát. (Valós esettanulmányok felhasználásával) Módosított változat

Által

George professzor, W., Richardson professzor, B., Matthew professzor, E., Mohammed professzor, Z., Olatunde professzor, R., Chou, L., Ali, M., Helen professzor, M., Elizabeth, S., olabiyi, R. és Esther, V. (2025)

Szerzői jogi közlemény

© 2025 George és mások, 2025. Minden jog fenntartva.

A „ Miért vallanak kudarcot a kormányok ? ” című , „ Alapos vizsgálat arról, hogyan befolyásolja az abszolút hatalom/hatalommegtartás, a gazdasági jólét, a szegénység, az általános bizonytalanság, a korrupció, a megválasztott jelöltek minősége, a választók pozitív szavazási magatartása, a választási rendszer és a pártok etikája a kormányok sikerét/kudarcát” alcímű könyv egyetlen része sem reprodukálható, tárolható adatrögzítő rendszerben, vagy továbbítható bármilyen formában vagy eszközzel: elektronikusan, mechanikusan, fénymásolással, rögzítéssel vagy más módon a szerzői jog tulajdonosának előzetes írásbeli engedélye nélkül, kivéve a kritikai áttekintésekben alkalmazott rövid idézeteket és bizonyos egyéb, a szerzői jogi törvény által engedélyezett nem kereskedelmi célú felhasználásokat.” alcímmel ellátott könyv egyetlen része sem reprodukálható, tárolható adatrögzítő rendszerben, illetve nem továbbítható semmilyen formában vagy eszközzel: elektronikusan, mechanikusan, fénymásolással, rögzítéssel vagy más módon, a szerzői jog tulajdonosának előzetes írásbeli engedélye nélkül, kivéve a kritikai áttekintésekben alkalmazott rövid idézeteket és bizonyos egyéb, a szerzői jogi törvény által engedélyezett nem kereskedelmi célú felhasználásokat.

Ez a könyv szerzői jogi törvények és nemzetközi egyezmények védelme alatt áll. A mű, vagy annak bármely részének jogosulatlan sokszorosítása vagy terjesztése súlyos polgári és büntetőjogi szankciókat vonhat maga után, és a törvény által megengedett legszigorúbb mértékben üldözzük.

Tartalomjegyzék

Szerzői jogi nyilatkozat

1. rész: Az abszolút hatalom/hatalommegtartás, a gazdasági jólét, a szegénység, az általános bizonytalanság, a korrupció, a megválasztott jelöltek minősége, a választók pozitív szavazási magatartása, a választási rendszer és a pártetika szerepe a kormányzás sikerének és kudarcának befolyásolásában

1. fejezet

1.1. Miért vallanak kudarcot a kormányok? Áttekintés az abszolút hatalomról/hatalommegtartásról, a gazdasági jólétről, a szegénységről, az általános bizonytalanságról, a korrupcióról, a megválasztott jelöltek minőségéről, a választók pozitív szavazási magatartásáról, a választási rendszerről és a pártok etikájáról.

1.2. Gyarmati hatalmak és befolyás: Hogyan befolyásolja a múltbeli gyarmati örökség a mai kormányok sikerét és kudarcát (esettanulmány afrikai nemzetekről és Indiáról)

1.2.1. A gyarmati uralom hatása a kormányzat sikerének vagy kudarcának meghatározásában

1.2.2. Esettanulmány: Afrikai nemzetek és India

1.3. Az erőviszonyok egyensúlya: Hogyan építhet vagy pusztíthat el a vezetés egy nemzetet – Összehasonlító esettanulmány Nelson Mandela és Moammer Kadhafi dél-afrikai és líbiai vezetési stílusáról.

1.3.1. Vezetési stílusok

1.3.2. Nelson Mandela esete Dél-Afrikában

1.3.3. Moammer Kadhafi esete Líbiában

1.4. Gyenge intézmények és rossz kormányzás: Szomália, Haiti, Nigéria és Ghána esete

1.4.1. Gyenge intézmények

1.4.2. Rossz kormányzás

1.4.3. Esettanulmány: Szomália és Haiti

1.4.4. Esettanulmány: Nigéria és Ghána

1.5. A demokráciától a diktatúráig: Hogyan omlanak össze a kormányok (pl. Venezuela és Zimbabwe)

1.5.1. Demokrácia és diktatúra

1.5.2. A demokráciából a diktatúrába való átmenethez vezető tényezők

1.5.3. Esettanulmány: Venezuela és Zimbabwe

1.5.3.1. Esettanulmány: Venezuela

1.5.3.2. Esettanulmány: Zimbabwe

1.6. Miért szabadulnak meg egyes országok a szegénységből, míg mások nem (pl. USA vs. Nigéria)

1.6.1. A szegénység csökkentését befolyásoló tényezők

1.6.2. Esettanulmány: Egyesült Államok vs. Nigéria

1.6.2.1. Esettanulmány: Az Egyesült Államok

1.6.2.2. Esettanulmány: Nigéria

2. fejezet

2.1. A kormányzati sikerek és kudarcok megértése: globális perspektíva

2.1.1. Mit jelent a kormányzati siker?

2.1.1.1. A kormányzati sikerhez hozzájáruló tényezők

2.1.2. Mi okozza a kormányzati kudarcot?

2.1.2.1. A kormányzati kudarcot okozó tényezők

2.1.3. Esettanulmány: Norvégia vs. Afganisztán

2.1.3.1. Norvégia: Egy sikeres kormányzat példája

2.1.3.2. Afganisztán: Egy kudarcot vallott kormányzat példája

2.2. Mi teszi működőképessé a kormányzatot, vagy mi segíti elő a hatékony kormányzást?

2.3. Miért vall kudarcot egyes kormányok, míg mások sikeresek?

2.4. A gazdagság és a szegénység szerepe a jó kormányzás sikereinek és kudarcainak meghatározásában (pl. USA és Nigéria)

2.4.1. Hogyan járul hozzá a vagyon a jó kormányzás előmozdításához?

2.4.2. Hogyan akadályozza a szegénység a jó kormányzás megvalósítását?

2.4.3. Esettanulmány: Az Egyesült Államok kontra Nigéria

3. fejezet

3.1. Hogyan befolyásolja a választói magatartás a jó kormányzás sikerét és kudarcát

3.2. Választási ígéretek kontra valóság: Miért nem teljesítik a vezetők az ígéreteiket

3.2.1. Esettanulmány: Venezuela – A vezetői ígéretek be nem tartása gazdasági összeomláshoz vezetett

3.2.2. Esettanulmány: Nigéria – Be nem tartott ígéretek és a vezetői kapzsiság

3.2.3. Esettanulmány: USA – Politikai ígéretek és a választók kiábrándulása

3.3. A választók határozatlansága és a rossz vezetők kiválasztásának költsége

3.3.1. Esettanulmány: Brexit az Egyesült Királyságból – Hogyan formálta a megosztott szavazóbázis a nemzet jövőjét

3.3.2. Esettanulmány: Brazília – A populista elnökök felemelkedése és bukása

3.3.3.       Esettanulmány: Pakisztán – Politikai bizonytalanság és vezetői változások

3.3.4. Esettanulmány: Nigéria – Rossz vezetők megválasztása etnikai, törzsi és vallási települések alapján

4. fejezet

4.1. A politikai pártok szerepe a kormányzati kudarcok befolyásolásában

4.1.1. Esettanulmány: Olaszország – Gyakori kormányváltások és instabilitás

4.1.2. Esettanulmány: Nigéria – A jelöltek (azaz a helyi önkormányzati elnökök, szenátorok, kormányzók) politikai pártok általi nem hatékony fék- és egyensúlymechanizmusai

4.1.3. Esettanulmány: USA – A politikai pártok hatékony előválasztások lebonyolítása helyett hivatalban lévő, nem teljesítő vezetőket választanak pártjuk képviselőinek (pl. volt USA elnökJoe Biden)

5. fejezet

Választói korrupció: Hogyan járulnak hozzá a szavazatok megvesztegetése, vásárlása és a szavazói ösztönzők (ingyenes ajándékok) a jó kormányzás kudarcához

5.1.1. Esettanulmány: Kenya – Választási napi megvesztegetések és azok hatása a vezetésre

5.1.2. Esettanulmány: India – Ingyenes dolgok és populista ígéretek a választásokon

5.1.3. Esettanulmány: Nigéria – Ajándékok és választási napi megvesztegetések: A rossz politikai vezetők folyamatos megválasztásának oka

6. fejezet

6.1. Hogyan befolyásolják a választási rendszerek a kormányzás sikerét és kudarcát?

6.1.1 A választási integritás fogalma és összetevői

6.1.2. Választási integritás és kormányzási siker

6.1.3. Választási integritás és kormányzási kudarc

6.1.4. A választási integritás fokozása a jobb kormányzás érdekében

6.2. Esettanulmány: USA – Az elektori kollégium és vitái

6.3. Esettanulmány: Németország – Arányos képviselet vs. Stabilitás

6.4. Esettanulmány: Zimbabwe – Választások tisztességes verseny nélkül

6.5. Esettanulmány: Oroszország – Ellenőrzött választások és a

3. rész: Vezetés, korrupció és kormányzási hibák

7. fejezet

7.1. Hogyan teszi tönkre a kormányokban a korrupció a nemzeteket

7.2. Esettanulmány: Brazília – Korrupciós botrányok és következményeik

7.3. Libanon – Kormányzati korrupció és gazdasági összeomlás

7.4. Esettanulmány: Dél-Afrika – Államzsákmányolás és annak hatása a kormányzásra

8. fejezet

8.1. Sikertelen vezetés: Amikor a politikusok a hatalmat helyezik a haladás elé

8.2. Esettanulmány: Észak-Korea – Abszolút hatalom és gazdasági elszigeteltség

8.3. Esettanulmány: Szudán – Katonai uralom és gazdasági nehézségek

8.4. Esettanulmány: Mianmar – Politikai instabilitás és puccs

9. fejezet

9.1. A politikai instabilitás mint a kormányzati kudarc eszköze

9.2. A politikai instabilitás természete és okai

9.3. A politikai instabilitás, mint a kormányzati kudarc katalizátora

9.4. A politikai instabilitás és a kormányzati kudarc történelmi esettanulmányai

9.4.1. A politikai instabilitás és a kormányzati kudarc történelmi esettanulmányai Szomáliában

9.4.2. Történelmi esettanulmányok a politikai instabilitásról és a kormányzati kudarcról Venezuelában

9.4.3. A politikai instabilitás és a kormányzati kudarc történelmi esettanulmányai Szudánban

9.5 Megoldások a politikai instabilitás kezelésére és a stabil kormányzás előmozdítására

10. fejezet

10.1. A túl sokat ígérő populista vezetők felemelkedése és bukása

10.2 A populizmus megértése és vonzereje

10.3. Az ígéretek és a kiábrándulás körforgása

10.4. A kormányzási hibák következményei

10.5 A továbblépés útja: a populista kormányzási kudarcok kezelése

10.6. Esettanulmány: Argentína – Gazdasági rossz gazdálkodás és politikai zűrzavar

10.7. Esettanulmány: Nigéria – Rosszul elhelyezett prioritások és rossz gazdálkodás, ami gazdasági nehézségekhez vezet

10.8. Esettanulmány: Törökország – Populista politikák és hosszú távú hatásuk

10.9.       Esettanulmány: Magyarország – Nacionalizmus vs. Demokratikus értékek

4. rész: Gazdasági kihívások és kormányzati összeomlás

11. fejezet

11.1. Miért virágzik egyes kormányok, míg mások kudarcot vallanak?

12. fejezet

Az erőforrás-átok: Miért maradnak szegények a gazdag országok

13. fejezet

Hiperinfláció és rossz gazdasági irányítás: Amikor a vezetők tönkreteszik a gazdaságokat

13.1. Esettanulmány: Zimbabwe – Egy gazdaság bukása

13.2. Esettanulmány: Argentína – Inflációs ciklusok és gazdasági bizonytalanság

13.3. Esettanulmány: Libanon - Pénzügyi összeomlás és rossz gazdálkodás

14. fejezet

Adósságválságok és államcsődök: A rossz gazdasági döntések ára

14.1.1. Görögország: Megszorítások és gazdasági fellendüléssel járó küzdelmek

14.1.2. Görögország: Megszorítások és gazdasági fellendüléssel járó nehézségek az adósságválságok és az államcsődök kontextusában

14.1.2. Görögország gazdasági válságának háttere

14.1.3. Görögország megszorító intézkedéseinek szerepe

14.1.4. Görögország kudarcot vallott gazdasági fellendülése

14.1.5. Tanulságok a görög kormányzati sikerekről és kudarcokról

14.2. Srí Lanka: Adósságcsapda és gazdasági összeomlás

14.2.1. Srí Lanka gazdasági helyzetének háttere

14.2.2. A gazdasági összeomlás közvetlen kiváltó okai Srí Lankán

14.2.3. Srí Lanka fenntarthatatlan adósságának szerepe

14.2.4. Srí Lanka adósságterhének társadalmi és politikai következményei

14.2.5. Tanulságok Srí Lanka adósságpolitikájának sikereiből és kudarcaiból

14.3. Pakisztán: Kölcsönök, mentőcsomagok és gazdasági küzdelmek

14.3.1. Pakisztán történelmi kontextusa a gazdasági kihívásokkal összefüggésben

14.3.2. Pakisztán függősége a nemzetközi kölcsönöktől

14.3.3. Pakisztán legutóbbi gazdasági fejleményei és válságai

14.3.4. A COVID-19 hatása Pakisztán gazdaságára a hitelszerzések összefüggésében

14.3.4.1. Társadalmi és politikai következmények

14.3.4.2. Tanulságok a kormányzati sikerekről és kudarcokról

14.4. Argentína: Amikor a kormányok csődbe mennek

14.4.1. Az argentin adósság történelmi kontextusa

14.4.2 A 2001-es pénzügyi válság és a fizetésképtelenség

14.4.3. Későbbi helyreállítások és hibák

14.4.4. Tanulságok a kormányzati sikerekről és kudarcokról

14.5. Nigéria: A gazdasági recesszió segíti a választók határozatlanságát

14.5.1. Nigéria gazdaságának történelmi kontextusa

14.5.2. A közelmúltbeli gazdasági recesszió (2016–2021)

14.5.3. Adósságválságok és a kormányzati válaszok

14.5.4. Társadalmi következmények és a választói határozatlanság

14.5.5. Tanulságok a nigériai kormány sikereiről és kudarcairól

15. fejezet

Szociális jólét vs. kapitalizmus: Hogyan befolyásolják a különböző gazdasági modellek a kormányzati sikert és kudarcot

15.1. Az alapvető filozófiák megértése

15.1.1. Kapitalizmus

15.1.2. Szociális jólét

15.2. Hatás a kulcsfontosságú társadalmi mutatókra

15.3. Északi országok (szociális jóléti modell)

15.4. Egyesült Államok (Kapitális modell szociális biztonsági hálóval)

5. rész: Társadalmi, intézményi és globális kihívások

16. fejezet

Gyenge intézmények: Miért mulasztották el egyes kormányok betartatni a törvényeket

16.1. Gyenge intézmények: a hatékony kormányzás egyik fő kihívása

16.2. A törvények hatékony érvényesítésére képes, gyenge intézmények meghatározása

16.3. A társadalmi, intézményi és globális kihívások közötti kapcsolat

16.4. A gyenge intézmények hatása a kormányzati sikerekre és kudarcokra

16.5. A ciklus megtörése: Stratégiák az intézmények megerősítésére

16.6. Esettanulmány: Szomália mint gyenge állam korlátozott kormányzati ellenőrzéssel

16.6.1. Az instabilitás magvai: az intézmények gyengülése

16.6.2. Az összeomlás és a klánokon alapuló konfliktus

16.6.3. Korrupció és a kormányzás eróziója

16.6.4. Az intézményi gyengeség szerepe a törvények betartatásának elmaradásában

16.7. Libanon: Esettanulmány az intézményi gyengeségről és a közszolgálat összeomlásáról

16.7.1. A libanoni intézményi gyengeség gyökerei: szektásság és korrupció

16.7.2. A törvények betartatásának képtelensége Libanonban: bénító hiányosság

16.7.3. Az intézményi kudarc következményei Libanonban

17. fejezet

Oktatás és köztudatosság: A kormányzati siker kulcsa

17.1. Az oktatás nélkülözhetetlen szerepe a kormányzati siker befolyásolásában

17.2. A társadalmi tudatosság kritikus szerepe a minőségi oktatás biztosításában

17.3. Miért sikeresek vagy kudarcot vallanak a kormányok az oktatás és a köztudatosság alapján

17.4. Esettanulmány: Finnország – Miért erősíti az oktatás a demokráciát

17.4.1. Finnország oktatásfilozófiája: A demokratikus erő alapjai

17.4.2. Oktatás és köztudatosság: Ellenszer a kormányzati kudarcra

17.4.3. Intő történet: korrupció, félretájékoztatás és a bizalom erodálódása

17.4.4. Az előrevezető út: Befektetés az oktatásba egy erősebb demokráciáért

17.5. Esettanulmány: Afganisztán – Az oktatási instabilitás hatása

18. fejezet

Nyilvános tiltakozások és a kormányzati válasz

18.1. A nyilvános tiltakozások megértése: formák, okok és hatások

18.2. Kormányzati válaszok a nyilvános tiltakozásokra: stratégiák és megközelítések

18.2.1. Alkalmazkodás és tárgyalás

18.2.2. Elnyomás és erőszakos intézkedések

18.2.3. A kormányzati válaszok összefüggése a kormányzás sikerével vagy kudarcával

18.3. A kormányzati siker okai

18.4. A kormányzati kudarc okai

18.5. Esettanulmány: Hongkong – Tüntetések és a demokráciáért folytatott küzdelem

18.5.1. Kormányzati válasz: A tétlenségtől az elnyomásig

18.5.2. Korrupciós és befolyási vádak

18.5.3. A kormányzás kudarca

18.6. Esettanulmány: Arab tavaszi tüntetések – Harc a demokráciáért

18.6.1. A szikra: a frusztráció és a kollektív cselekvés ereje

18.6.2. Főbb panaszok és a korrupció szerepe

18.6.3. Kormányzati válasz: A kudarcok spektruma

18.6.4. A kudarc következményei

18.7. Esettanulmány: Nigéria – Tüntetések a hatékony kormányzásért, a gazdasági nehézségekért és a nigériai rendőrség által elkövetett emberi jogi visszaélésekért (#Végezzük el a SARS-t és vegyük vissza a mozgalmakat)

18.7. Az elégedetlenség keletkezése: gazdasági nehézségek, visszaélések és korrupció

18.7.1. #Vége a SARS-nak: Egy igazságot követelő generáció

18.7.2. Vegyük vissza: Szélesebb körű felhívás a rendszerszintű változásra

18.7.3. A kormányzati kudarc: a folyamatos instabilitás receptje

18.7.4. Következmények és a továbblépés útja

19. fejezet

A háború ára: Hogyan pusztítják el a konfliktusok a kormányokat

19.1. A gazdasági pusztulás: az instabilitás alapja

19.2. A legitimitás és a bizalom erodálódása

19.3. A társadalmi és politikai széttöredezettség

19.4. Miért sikeresek vagy kudarcot vallanak a kormányok a háború után: a rugalmasság és az alkalmazkodás kérdése

19.5. Esettanulmány: Szíriai polgárháború kormányzati kudarc következtében

19.5.1. A konfliktus magvai

19.5.2. A gazdasági pusztítás

19.5.3. Társadalmi széttöredezettség és a legitimitás erodálódása

19.5.4. Korrupció és a hadigazdaság

19.5.5. Külső beavatkozás és a szereplők elszaporodása

19.6. Esettanulmány: Afganisztán – Évtizedekig tartó háború és instabilitás

19.6.1. Az ördögi kör kezdete

19.6.2. A tálibok és az intézmények erodálódása

19.6.3. A 2001 utáni korszak: Egy elszalasztott lehetőség

19.6.4. A korrupció pestise

19.6.5. A 2021. augusztusi összeomlás

19.7. Esettanulmány: Líbia – Egy válságban ragadt nemzet

19.7.1. A pusztítás magvai: A 2011-es felkelés és a NATO-beavatkozás

19.7.2. A kormányzás széttöredezettsége és a korrupció térnyerése

19.7.3. Gazdasági csőd és humanitárius válság

20. fejezet

Külföldi befolyás a kormányzati kudarcokban: Hogyan alakítják a külső hatalmak a nemzeti politikát

20.1. A külföldi befolyás spektruma: a lágy hatalomtól a kemény beavatkozásig

20.2. Hogyan járul hozzá a külföldi befolyás a kormányzati kudarchoz

20.3. A külföldi befolyás és a kormányzati siker közötti kapcsolat

20.4. A külföldi befolyás kockázatainak csökkentése

20.5. Esettanulmány: Irak – Irak: A jó szándékok temetője - Hogyan szült a külföldi beavatkozás kormányzati kudarcot

20.5.1. A káosz magvai: Az invázió és utóhatásai

20.5.2. Külföldi befolyás és a korrupció térnyerése

20.6. Esettanulmány: Oroszország/Ukrajna háború – Oroszország befolyása és a szuverenitásért folytatott küzdelem

20.6.1. Történelmi kontextus és orosz befolyás

20.6.2. A korrupció mint sebezhetőség

20.6.3. A kormányzati kudarc és a háború

20.6.4. Legutóbbi események és eszkaláció

20.7. Esettanulmány: Irán – Szankciók és globális elszigeteltség

20.7.1. A szankciók, mint a korrupció és a külföldi befolyás katalizátorai

20.7.2. A külföldi hatalmak alakítják a nemzeti politikát

20.8.       Esettanulmány: Líbia – A NATO beavatkozásának következményei Líbia rossz vezetésének eltávolításában

20.8.1. A beavatkozás és kezdeti indoklása

20.8.2. A következmények: Hatalmi vákuum és a befolyásért folytatott küzdelem

20.8.3. Korrupt szereplők és külföldi támogatóik

20.8.4. A kormányzati kudarcra gyakorolt hatás

21. fejezet

Etnikai és vallási konfliktusok: Hogyan gyengítik a megosztottságok a kormányokat

21.1. Az etnikai és vallási konfliktusok természete

21.2. Hogyan gyengítik az etnikai és vallási konfliktusok a kormányokat

21.3. A kormányzati sikerre vagy kudarcra gyakorolt hatás

21.4. Esettanulmány: Ruanda: Az etnikai népirtás következményei a kormányzati hibák miatt

21.4.1. Hogyan gyengítette az etnikai megosztottság a ruandai kormányt

21.4.2. A népirtás és a kormányzati kudarc

21.4.3. Legutóbbi események és tanulságok

A ruandai tapasztalatok számos fontos tanulsággal szolgálnak az etnikai megosztottság veszélyeivel és a kormányzati kudarcra gyakorolt hatásával kapcsolatban

21.5. Esettanulmány: Mianmar: Hogyan vezettek a kormányzati hibák a rohingja válsághoz

21.5.1. Etnikai és vallási konfliktusok: A kormányzati hanyatlás receptje

21.5.2. A rohingja válság: esettanulmány a kormányzati kudarcokról

21.5.3. Kormányzati kudarcok és a korrupció szerepe

21.5.4. A válságban érintett személyek

21.5.5. Mianmar kormányzati kudarcának következményei

21.6. Esettanulmány: Nigéria: Kormányzati hibák, amelyek vallási konfliktusokhoz és politikai feszültségekhez vezetnek

22. fejezet

Szankciók és globális elszigetelődés: A nemzetközi nyomás sikerei és kudarcai a kormányzásra gyakorolt hatások

22.1. Szankciók meghatározása és globális izoláció

22.2. Történelmi áttekintés

22.3. Sikerek és kudarcok: Egy komplex egyenlet

22.4. A kormányzásra gyakorolt hatások: kétélű fegyver

22.5. Miért sikeresek vagy buknak el a kormányok nyomás alatt

22.6. Esettanulmány: Oroszország – Szankciók és gazdasági túlélés

22.6.1. A szankciórendszer: Sokrétű támadás

22.6.2. Gazdasági hatás: Jelentős csapás, de nem kiütéses

22.6.3. Kormányzási hibák: A szankciók romboló hatása

22.7. Esettanulmány: Észak-Korea – Elszigetelődés és tekintélyelvű ellenőrzés

22.7.1. Szankciók és elszigeteltség: A nyomásgyakorlás története

22.7.2. Az autoriter ellenőrzés megerősítése

22.7.3. Kormányzási kudarc és emberi költségei

22.8. Esettanulmány: Irán – Gazdasági nehézségek a szankciók alatt

22.8.1. A szankciórendszer: A nemzetközi nyomásgyakorlás története

22.8.2. Szankciók és irányítási hibák: Egy ördögi kör

22.8.3. A szankciós stratégia újragondolása

6. rész: Sikeres és kudarcot vallott kormányok összehasonlítása

23. fejezet

A nagy birodalmak bukása: Tanulságok a modern kormányzás számára Rómától, az oszmánoktól és a szovjetektől

23.2. A Római Birodalom: Túlterjeszkedés, belső hanyatlás és a siker súlya

23.3. Az Oszmán Birodalom: Stagnálás, belső megosztottság és technológiai lemaradás

23.4. A Szovjetunió: ideológiai merevség, gazdasági hatékonyság hiánya és elnyomás

23.5. Tanulságok a modern kormányzás számára: Hogyan kerüljük el a birodalom buktatóit

24. fejezet

A siker és a kudarc politikája: Mit tanít nekünk a történelem a kormányzásról

24.1. A siker és a kudarc meghatározása: változó politikai környezetben

24.2. A kormányzati sikerhez hozzájáruló kulcsfontosságú tényezők

24.3. A kudarchoz vezető út: Visszatérő buktatók a kormányzásban

24.4. A múlt és a jelen összekapcsolása

25. fejezet

Tanulhatnak-e a kormányok a múlt hibáiból?

25.1. A történelmi tanulás ígérete: a haladás jelzőfénye

25.2. A tanulás akadályai: A kihívások labirintusa

25.3. Siker és kudarc: A közvetlen kapcsolat a történelmi tanulással

26. fejezet

A kormányzás jövője: Vajon a nemzetek továbbra is kudarcot vallanak, vagy fejlődnek?

26.1. A kudarcot vallott kormányzás árnyéka: A tévedések története

26.2. A jobb kormányzáshoz vezető út: A fejlődés jövőképe

26.3. A technológia szerepe a kormányzás jövőjének alakításában

26.4. Az előttünk álló út: óvatos optimizmus

27. Hivatkozások

1. rész: Az abszolút hatalom/hatalommegtartás, a gazdasági jólét, a szegénység, az általános bizonytalanság, a korrupció, a megválasztott jelöltek minősége, a választók pozitív szavazási magatartása, a választási rendszer és a pártetika szerepe a kormányzás sikerének és kudarcának befolyásolásában

1. fejezet

1.1. Miért vallanak kudarcot a kormányok? Az abszolút hatalom/hatalommegtartás áttekintése, a gazdasági jólét, a szegénység, az általános bizonytalanság, a korrupció, a megválasztott jelöltek minősége A választók pozitív szavazási magatartása, a választási rendszer és a párt etikája.

A kormányok különböző okokból vallottak kudarcot. Ezen okok megértése segít megérteni a világ országai előtt álló kihívásokat. A hatalommal, a jóléttel, a szegénységgel, a vezetés minőségével, a választók viselkedésével, a választási integritással és a politikai pártok etikájával kapcsolatos tényezők a legjobb mércék a kormányzati kudarc vagy siker mérésére. Bontsuk ezeket le.

1. Abszolút hatalom/hatalommegtartás: A hatalom elengedhetetlen minden kormányzat hatékonyságához. A döntéshozatal, a törvények betartatása és a politikák végrehajtásának képességére utal. Sok esetben a kormányok kudarcot vallanak, amikor a hatalom néhány ember vagy csoport kezében koncentrálódik. Amikor csak néhány egyén ellenőrzi a hatalmat, akkor saját érdekeiket helyezhetik előtérbe az általános lakosság szükségletei előtt. (Lieberthal & Lampton, 2024). Sok megválasztott politikai tisztségviselő jól kezdte, de később hatalommámorosodott, és a szokásos alkotmányos időtartamon túl is meg akarta tartani a politikai hatalmat. Ennek eredményeként minden illegitim eszközt bevetnek nemzetük alkotmányának módosítására, csak hogy életre szóló jegyet szerezzenek maguknak politikai tisztségek örök betöltésére. Az ilyen illegitim politikai törekvések általában ellenállást váltanak ki a politikai ellenzék és a lakosság többségéből, ami nyilvános tiltakozásokhoz vezet, amelyek emberéletek és vagyon megsemmisítéséhez vezethetnek. A legtöbb jól bevált demokratikus nemzet, különösen Afrikában, fokozatosan autokratikus rendszerekké hanyatlik. Ez a szerencsétlen hatalommegtartás lehetővé teszi az egyének vagy politikusok számára, hogy olyan döntéseket hozzanak, amelyek jelentősen befolyásolják a polgárok gazdasági és politikai életét bizonyos kormányzati intézmények gyengesége miatt, amelyeknek nincs elegendő hatalmuk ahhoz, hogy ellenőrzéseket és ellensúlyokat gyakoroljanak a kormány végrehajtó hatalma felett. Jó példa erre Paul Biya kameruni elnök, aki jelenleg a leghosszabb ideje hivatalban lévő elnök. Sajnos az illegitim hatalom megtartása a politikai tisztségviselők körében gyakori Afrikában a választók politikai ismereteinek hiánya és a kontinensen uralkodó korrupt politikai rendszerek miatt. Emellett hiányzik a jogállamiság tiszteletben tartása, amely előírja a megválasztott tisztségviselők számára, hogy mandátumuk lejárta után lemondjanak hivatalukról. A könyvben tárgyalt szakértők szerint az ilyen demokráciaellenes viselkedés korrupcióhoz, rossz kormányzáshoz és a polgárok közötti bizalomhiányhoz vezethet. A gyenge politikai intézmények, amelyek nem tudják egyensúlyba hozni a hatalmat, vagy kikényszeríteni a politikai tisztségek lejártának tiszteletben tartását, általában megállíthatatlan tüntetésekhez, konfliktusokhoz és akár politikai instabilitáshoz is vezetnek.

2. Jólét: A jólét egy nemzet gazdasági egészségéhez kapcsolódik. A virágzó gazdaság munkahelyeket, oktatást és szociális szolgáltatásokat biztosíthat, amelyek javítják a polgárok életminőségét. A jó gazdasági jóléttel rendelkező országokban erős demokratikus rendszerek működnek a magas választók képzettségének és a politikai rendszerbe vetett nagyobb bizalomnak köszönhetően. Bizonyos jelek, mint például a munkanélküliség, az infláció és az életszínvonal csökkenése azonban láthatóvá válnak egy ország nemzeti életében, amikor a kormányok rosszul kezelik a gazdasági erőforrásokat, vagy nem teremtenek növekedési lehetőségeket. A kormányzati kudarc számos bizonyítéka mindig látható a szegény országokban. Például a szavazatvásárlás gyakori a szegény országokban, mivel a korrupt gondolkodású politikusok kihasználják országuk nehéz gazdasági körülményeit, hogy ingyenes dolgokkal és pénzbeli kompenzációval csábítsák el a szegény szavazókat, akiknek elméjét az abszolút éhség és a szegénység legyengíti. A rossz gazdasági körülmények tiltakozásokat és nyugtalanságot válthatnak ki, amikor a polgárok az utcára vonulnak, hogy megtámadják a széles körű szegénységhez hozzájáruló kormányzati politikákat. Ez legtöbbször annak köszönhető, hogy a kormány nem hatékony a társadalmi gazdasági kérdések kezelésében.

3. Szegénység: A szegénység jelentős tényező a kormányzati kudarcok vagy sikerek meghatározásában. A szegénység gyengíti a jó kormányzást támogató demokratikus intézményeket. Például a szegény államok demokratikus intézményei hajlamosak a korrupt politikusok megvesztegetésére és korrupciójára, akik mindenáron illegitim eszközökkel akarnak politikai tisztségekbe jutni. A választók elégedetlenné válnak a kormánnyal, amikor a szegénység jobban sújtja a lakosság széles rétegeit, növelve a kormány iránti bizalmatlanságukat (Rashid & Rashid, 2024). Ennek eredményeként nagy a tendencia a populista vezetés megjelenésére, ami nem szolgálja a nép érdekeit. A szegénység korlátozhatja a választók oktatásához és tájékoztatásához való hozzáférést, olyan utat teremtve, ahol a választók kétségbeesetten vágynak azonnali politikai változásra, még akkor is, ha ez a változás nem demokratikus. Jó példa erre Niger, ahol a polgárok nyíltan üdvözölték a katonai juntát a választott politikai rendszer helyett, nagyrészt a gazdasági frusztráció és nélkülözés miatt. Azok a kormányok, amelyek nem kezelik a szegénységet és nem támogatják a gazdasági fejlődést, gyakori tiltakozásokkal és ellenállással szembesülhetnek. A folyamatos tüntetések és a gyakori nyilvános zavargások, amelyeket az elviselhetetlen szegénység okoz, gyakori okai a demokráciaellenes erők, például a katonai hatalomátvételek megjelenésének .

4. Korrupció: A korrupció azt jelenti, amikor a teljes demokratikus folyamatokat pénzbeli kompenzáció befolyásolja, nem pedig a jó kormányzás legitimitását elősegítő jogszerű eljárások. Ez azonban nem áll meg ennyiben; a korrupció ebben az összefüggésben azt jelenti, hogy a teljes demokratikus kormányzási struktúrákat és rendszereket kenőpénzek vagy megvesztegetések veszélyeztetik, akadályozva a hatékony kormányzást és a jogállamiság tiszteletben tartását. A pénzügyi ösztönzőkön vagy haszonszerzésen kívül egy adott vallási hovatartozás vagy etnikai osztály előnyben részesítése más meggyőződések vagy klánok mellett a korrupció létezését bizonyítja. Nem túlzás azt állítani, hogy a korrupció ebben az összefüggésben a hazafiatlan választott köztisztviselők folyamatos illegitim életmódja, amely nem rendelkezik semmilyen jelentős ellenőrzési és egyensúlyi struktúrával, amely megakadályozná vagy megvalósítaná az elszámoltathatóságot és a politikai reagálást az általuk képviselt emberek felé. A korrupt gyakorlatok normalizálódása olyan társadalmi gondolkodásmódot teremtett, amely gyakran lekicsinyelte az etikai megfontolásokat a személyes haszonszerzés javára. Egy korrupt kormányzati társadalomban a visszaélést bejelentőket üldözik és megölik, míg azokat az egyéneket, akiknek a keze vérpénzzel, pénzmosással, közpénzek ellopásával van beszennyezve, ünneplik, és jogosultak arra, hogy bármilyen magas politikai pozícióba megválasszák őket. Ennek eredményeként nincs helye az etikai normáknak vagy a jogállamiságnak, mivel a pénzbeli kompenzáció elsőbbséget élvez az ilyen irányelvekkel szemben. Az értékek ezen eróziója nemcsak a politikát érintette, hanem a mindennapi élet más területeire is beszivárgott, aláásva a társadalom erkölcsi szövetét.

5. A megválasztott jelöltek minősége: Azok a vezetők, akik becsületesek, előrelátóak és elkötelezettek polgáraik szolgálata iránt, olyan környezetet teremtenek, ahol a jó kormányzás virágozhat. A jó kormányzási elvek és a demokratikus normák szakértőiként kategorikusan kijelenthetjük, hogy „Egy nemzet gazdasági és politikai jóléte a vezetés típusának tükröződése. Ha a népet rossz vezetés irányítja, az a nép hibája. Másrészt, ha a népet jó vezetés irányítja, az a jó kormányzást létrehozó emberek intenzív és kollektív erőfeszítéseinek eredménye.” Tegyük fel, hogy a politikai vezetők jobban érdekli a hatalom megtartása, vagy a hatalom mindenáron, a nép akarata ellenére történő megtartása, ahelyett, hogy polgáraik igényeit elégítenék ki. Ebben az esetben ez kormányzati kudarchoz vezethet. Ezenkívül a politikai vezetők körében a korrupció és az átláthatóság hiánya alááshatja a közvélemény bizalmát, megnehezítve a kormányok számára a hatékony kormányzást (Gebrihet, 2024). A jó és rossz vezetők által irányított nemzetek jó összehasonlítása világosabb képet ad a vezetés minőségének hatásáról a kormány sikerének és kudarcainak meghatározásában.

6. A választók pozitív szavazási magatartása: A választók viselkedése kritikus fontosságú a kormányzás sikerének vagy kudarcának meghatározásában. Az egyik ilyen választói magatartás a választói szerepvállalás. A választói szerepvállalás a választók teljes részvétele a választási tevékenységekben, a demokratikus normákat és folyamatokat fenntartó polgári jogaik gyakorlása érdekében. A választói ismeretek, a választói jogok és a választók jogos döntései a választók önvédelmi fegyverei, amelyek megvédik őket a demokrácia ellenségeitől. A választói műveltség azt jelenti, hogy a választók elméje szó szerint felkészült a közelgő választások előtt arra, hogyan használhatják fel szavazati erejüket a legjobban a hatástalan vagy alulteljesítő politikai képviselők eltávolítására. A választói műveltség azt is jelenti, hogy a választók tisztában vannak szavazati jogaikkal, és szavazási nézeteiket nem lehet könnyen manipulálni szavazat-eladási vagy -vásárlási taktikákkal, vagy akár populista, retorikára épülő politikusok által, akiknek kampányígéretei hamisak és irreálisak. A választók pozitív és kérlelhetetlen szavazói magatartása, hogy a megfelelő politikai jelöltekre szavazzanak az urnákon – a megfélemlítés vagy a szavazataik eladásának megakadályozása ellenére is –, jó kormányzást eredményezhet. A magas szintű választói tudatosság és a szavazási műveltség erősíti a megfelelő politikai jelöltek folyamatos megválasztását a politikai és gazdasági fejlődést támogató közhivatalokba. A választók aktív és tájékozott részvétele elősegíti az elszámoltathatóságot, a képviseletet és a hatékony vezetést – amelyek mind a jó kormányzás alapvető összetevői. Másrészt a távolmaradás, a választók apátiája, a félretájékoztatás vagy a túlzott befolyásolás alkalmatlan vezetők és hatástalan politikák megválasztásához vezethet, ami végül akadályozza a fejlődést és a társadalmi jólétet. Ahhoz, hogy a demokráciák virágozzanak, elengedhetetlen a nyilvános szerepvállalás előmozdítása, a választók oktatása és a választási folyamatban való aktív részvétel ösztönzése. Ezáltal a társadalmak javíthatják irányítási kereteiket azáltal, hogy biztosítják a vezetők elszámoltathatóságát. Az elszámoltatható vezetők jobban felkészültek arra, hogy polgáraik igényeit kielégítsék. Végső soron az elszámoltathatóság egy virágzóbb jövő felé nyitja meg az utat.

7. Politikai pártetika: Egy olyan politikai párt, amelyen belül a fékek és ellensúlyok elvei nem hatékonyak, rávilágít a reformok és az elszámoltathatóság kritikus szükségességére a politikai folyamatban. Ezen mechanizmusok megerősítése elengedhetetlen annak biztosításához, hogy a jelöltekkel szemben magas szintű integritás, kompetencia és a választók iránti elkötelezettség álljon fenn. A politikai pártokon belüli elszámoltathatóság kultúrájának előmozdításával a kormányok egy hatékonyabb és reagálóképesebb irányítási rendszer felé törekedhetnek, amely minden polgár érdekeit szolgálja. E kihívások kezelése létfontosságú a politikai folyamatba vetett közbizalom helyreállításához és a demokratikus rendszerek stabil és virágzó jövőjének előmozdításához, végső soron megelőzve az opportunizmus és az elkötelezettség hiányát okozó kormányzás kudarcát.

8. Választási rendszer : A választási integritás alapvető fontosságú a kormányzati rendszerek sikere vagy kudarca szempontjából. Az átláthatóság, a tisztesség és az elszámoltathatóság elveinek fenntartása a választási folyamatokban elősegíti a legitim vezetést, ösztönzi az aktív polgári részvételt, és segít megfékezni a korrupciót. Másrészt a veszélyeztetett választási integritás bizalmatlansághoz vezet a politikai intézményekkel szemben, politikai instabilitáshoz és hatékonytalan kormányzáshoz. A politikai döntéshozóknak, a civil társadalomnak és a polgároknak együtt kell működniük a választási integritás megerősítése érdekében, hogy ellenálló demokráciákat hozzanak létre és javítsák a kormányzás eredményeit. A szabad és tisztességes választási folyamatok előtérbe helyezésével a társadalmak lerakhatják a hatékony és elszámoltatható kormányzás alapjait, amely valóban a polgárok érdekeit szolgálja.

9. Általános bizonytalanság : A biztonságban lévő polgárok mindig arra törekszenek, hogy hozzájáruljanak a demokratikus folyamatokhoz, mivel kevesebb a politikai megfélemlítés. Mivel mindenki betartja a jogállamiságot, kevesebb az agresszivitás a politikai riválisok között, mert mindenki fél attól, hogy a jogállamiság megbünteti. Ezért mindenki a lehető legnagyobb mértékben igyekszik betartani a jogszerű eljárást politikai céljai és feladatai elérése érdekében. Hatékony kormányzás alatt a kormányzat hajlamos prioritásként kezelni polgárai életének és vagyonának biztonságát. A jó kormányzás több erőforrást különít el a biztonságra, ami arra ösztönzi a bűnüldöző szerveket, hogy magas szintű professzionalizmust tartsanak fenn. A bűnüldöző szerveknek, például a rendőrségnek, magasan képzettnek és jól felszereltnek kell lenniük ahhoz, hogy mindenáron garantálják a közbiztonságot. Ezek a bűnüldöző tisztek nagyon hatékonyak a jó kormányzás alatt, mert félelem és részrehajlás nélkül látják el törvényes feladataikat, biztosítva a polgárok életének optimális védelmét. Míg korrupt és rossz kormányzás alatt ezek a bűnüldöző szervek rosszul felszereltek és nem kapnak megfelelő fizetést. Kenőpénzt szednek azoktól az emberektől, akiknek az életét és vagyonát védeniük kellene, mert magas rangú tisztjeik elsikkasztják a fizetésüket és egyéb juttatásaikat. Ennek eredményeként a korrupt kormányzás alatt a bűnüldöző szervek nagyfokú hanyagságot és professzionalizmus hiányát tanúsítják, ami továbbra is rontja az ilyen szervek hírnevét a korrupt rendszeren belül.

1.2. Gyarmati hatalmak és befolyás: Hogyan befolyásolja a múltbeli gyarmati örökség a mai kormányok sikerét és kudarcát? (Esettanulmány afrikai nemzetekről és Indiáról)

A gyarmati hatalmak jelentősen befolyásolták a világ számos nemzetének kormányzati struktúráit, gazdaságait és társadalmi dinamikáit (Mushtaq et al., 2025). A gyarmatosítás öröksége a történelem összetett és gyakran fájdalmas aspektusa, amely ma is befolyásolja a kormányok sikerét és kudarcát. Ez különösen a gyarmatosított országokban szembetűnő, ahol a hatások a modern politikai és társadalmi kontextusban is érezhetők. Annak megértése, hogy ezek a gyarmati örökségek hogyan alakítják a kormányzást, kulcsfontosságú a sok nemzet előtt álló kihívások kezeléséhez.

A gyarmatosítás általában azt jelentette, hogy egy külföldi hatalom ellenőrzést gyakorolt egy terület és annak népe felett. Ez gyakran az erőforrások kizsákmányolásához, a helyi kultúrák elnyomásához és idegen kormányzati rendszerek bevezetéséhez vezetett. A gyarmati uralkodók gyakran helyezték előtérbe saját érdekeiket a helyi lakosság szükségletei helyett, ami a gyarmatosítók távozása után hatással volt a politikára, a gazdaságra és a társadalmakra (Hillbom, 2024) . Sok nemzet elnyerte a függetlenséget, de meggyengült intézményekkel és megoldatlan társadalmi megosztottsággal maradtak. Ennek eredményeként ezek a problémák továbbra is akadályozzák a hatékony kormányzási képességüket.

1.2.1. A gyarmati uralom hatása a kormányzat sikerének vagy kudarcának meghatározásában

A gyarmati uralom hatásai számos kulcsfontosságú területen megfigyelhetők:

1. Politikai struktúrák: A gyarmati hatalmak gyakran a helyi hagyományok és kormányzási gyakorlatok figyelembevétele nélkül erőltették rájuk politikai rendszereiket. Ez a kormányok és polgáraik közötti szakadékhoz vezetett. Az újonnan függetlenné vált nemzetek olyan politikai rendszereket örököltek, amelyek esetleg nem feleltek meg sokszínű lakosságuk igényeinek , ami konfliktusokhoz és nem hatékony kormányzáshoz vezetett.

2. Társadalmi megosztottság: A gyarmati rendszer gyakran súlyosbította a meglévő társadalmi megosztottságot, vagy újakat hozott létre azáltal, hogy bizonyos etnikai vagy kulturális csoportokat másokkal szemben előnyben részesített. Ennek tartós hatásai voltak, feszültséget és konfliktusokat okozva a társadalmakon belül. A politikai hatalomért és az erőforrásokért folytatott verseny instabilitáshoz vezethet, és alááshatja a nemzeti egységre irányuló erőfeszítéseket.

3. Gazdasági kizsákmányolás: A gyarmatosítók gyakran vontak ki erőforrásokat a gyarmatosított régiókból anélkül, hogy befektettek volna a fenntartható helyi gazdaságokba. A gazdasági fejlődés hiánya miatt sok nemzet küzd a szegénységgel és a korlátozott gazdasági lehetőségekkel. A gyarmati örökség olyan gazdasági struktúrákat hozhat létre, amelyek a külföldi befektetéseket részesítik előnyben, miközben elhanyagolják a helyi igényeket.

4. Kulturális törlés: A gyarmatosítás gyakran a helyi kultúrák, nyelvek és hagyományok elnyomásával járt. Ez a kulturális törlés az identitás és a közösségi kohézió elvesztéséhez vezethet, ami megnehezíti a posztkoloniális kormányok számára az egység és a fejlődés előmozdítását.

1.2.2. Esettanulmány: Afrikai nemzetek és India

Sok afrikai országban a gyarmatosítás tapasztalata a területek önkényes felosztásához és külföldi kormányzás bevezetéséhez vezetett. Az európai hatalmak a határokat az ott élő emberek etnikai és kulturális dinamikájának figyelembevétele nélkül húzták meg (Baker, 2024). Például Nigéria brit egyesítése különböző etnikai csoportok, köztük a hauszák, jorubák és igbók összeolvadásához vezetett, amelyek mindegyike különálló identitással és mély társadalmi megosztottsággal rendelkezett. A függetlenség után ezek a megosztottságok belső konfliktusokhoz vezettek, például a biafrai háborúhoz. A biafrai háború egyik oka a gyarmati politikai rendszerből örökölt politikai egyenlőtlenség volt (Ossai & Okwueze, 2024). A gyarmati rendszerekből örökölt egyéb állandó kihívások közé tartozik a gyenge intézmények öröksége, amelyek elsősorban a gyarmati üzleti vállalatok érdekeit szolgálták, amelyek közül sok még mindig Afrikában működik. Ezek a gyenge intézmények elősegítették a korrupciót, amely a gyarmati hatalmak által bevezetett politikai osztálynak kedvezett. Ennek eredményeként más etnikai csoportok továbbra is küzdenek az erőforrásokhoz való hozzáférésért. Ezek az igazságtalan gyarmati struktúrák ma is akadályozzák a hatékony kormányzást számos afrikai országban.

Ezzel szemben India hosszú brit gyarmati uralom alatt állt, amely jelentősen befolyásolta politikai és gazdasági mechanizmusait. A britek olyan struktúrákat vezettek be, amelyek a profitot helyezték előtérbe az indiai lakosság jólétével szemben, ami széles körű szegénységhez és gazdasági nehézségekhez vezetett (Mallik, 2024) . Az 1947-es függetlenség elnyerése után azonban India demokratikus kormányt hozott létre, amely általában nagyobb stabilitást biztosított, mint sok afrikai országban (Philips & Wainwright, 2025) . Ennek ellenére India továbbra is olyan problémákkal küzd, mint a korrupció (Alamgir et al., 2022) és a társadalmi egyenlőtlenségek (Gual & Das, 2024), amelyek a gyarmati múltban gyökereznek, mint például a kasztrendszer és a regionális fejlettségi egyenlőtlenségek.

Afrika és India egyaránt értékes betekintést nyújt abba, hogyan alakítják a gyarmati örökségek a kortárs kormányzást. Afrikában az összetartó politikai struktúrák hiánya és a társadalmi megosztottság folyamatos instabilitást teremtett. India tapasztalata azt mutatja, hogy egy demokratikus keretrendszer hogyan segíthet leküzdeni bizonyos kihívásokat, de India továbbra is küzd a történelmi egyenlőtlenségekkel.

1.3. Az erőviszonyok egyensúlya: Hogyan építhet vagy pusztíthat el a vezetés egy nemzetet – Összehasonlító esettanulmány Nelson Mandela és Moammer Kadhafi dél-afrikai és líbiai vezetési stílusáról.

Az erőviszonyok döntő szerepet játszanak abban, hogy egy kormányzat mennyire hatékonyan képes előmozdítani a jólétet és a stabilitást. A vezetés központi szerepet játszik ebben az egyensúlyban, mivel az erős és átgondolt vezetők felemelhetik a nemzetet, míg a rossz vezetés káoszhoz és hanyatláshoz vezethet. Ha megértjük, hogyan kezelik a vezetők a hatalmat, oldják meg a társadalmi problémákat és hogyan lépnek kapcsolatba polgáraikkal, megmagyarázhatjuk, hogy egyes kormányok miért buknak meg, míg mások sikeresek.

A hatalmi egyensúly lényegében arra utal, hogy a hatalom és a felelősség hogyan oszlik meg a kormányzat különböző ágai, valamint a vezetők és a polgárok között. A kiegyensúlyozott hatalmi struktúra lehetővé teszi az együttműködést, az elszámoltathatóságot és az átláthatóságot, lehetővé téve a kormányok számára, hogy hatékonyan szolgálják lakosságukat. Amikor a vezetők nem tartják tiszteletben ezt az egyensúlyt, az korrupcióhoz, hatalommal való visszaéléshez és kormányzási kudarcokhoz vezethet.

1.3.1. Vezetési stílusok : A különböző vezetési stílusok mélyrehatóan befolyásolhatják az erőviszonyokat egy országon belül. A demokratikus vezetők jellemzően a közjót helyezik előtérbe, előmozdítják a párbeszédet, és biztosítják, hogy a polgárok beleszólhassanak a döntéshozatalba. Ezzel szemben az autoriter vezetők központosíthatják a hatalmat, korlátozhatják a szabadságjogokat és elnyomhatják az ellenvéleményt, gyakran saját érdekeiket helyezve előtérbe a lakosság szükségletei helyett.

A vezetés és a kormányzás vizsgálata során két ellentétes személyiséget elemezhetünk: a dél-afrikai Nelson Mandelát és a líbiai Moammer Kadhafit. Mindkét vezető mélyreható hatást gyakorolt nemzetére, de a vezetéshez és kormányzáshoz való hozzáállásuk nagyon eltérő eredményekhez vezetett.

1.3.2. Nelson Mandela esete Dél-Afrikában

Nelson Mandela, az apartheid elleni küzdelem kulcsfigurája, 1994-ben Dél-Afrika első fekete elnöke lett. Vezetési stílusa az egyenlőség, a megbocsátás és a nemzetépítés elvein alapult (Chemonges, 2023). Évekig tartó faji elnyomás és erőszak után Mandela a megosztott ország egyesítésére összpontosított (Khurshid & Janjua, 2022) . Megértette, hogy az apartheidből való sikeres átmenethez a múltbeli igazságtalanságok kezelésére, valamint egy befogadóbb jövő megteremtésére van szükség.

Elnökként Mandela hangsúlyozta a demokrácia és a jogállamiság fontosságát. Ösztönözte a párbeszédet és az együttműködést a különböző csoportok között, elősegítve a nemzet jövőjéért viselt közös felelősségérzetet. Kormánya a diszkriminatív törvények lebontásán és a gazdasági növekedés előmozdításán dolgozott az oktatásba, a szociális programokba és az infrastruktúrába történő befektetésekkel (Ogujiuba et al., 2024). Mandela hajlandósága a hatalommegosztásra és a több hang meghallgatásának biztosítására segített szilárd alapok lerakásában Dél-Afrika demokráciája számára.

Továbbá Mandela vezetése kitört a bosszú és a megtorlás ördögi köréből. Ahelyett, hogy megbüntette volna azokat, akik az apartheidet érvényesítették, a megbékélést szorgalmazta, a múlt sebeinek begyógyítását célozva. Dél-Afrika népének egyesítésével Mandela szemléltette, hogyan segítheti elő a kiegyensúlyozott hatalmi dinamika, az inkluzív kormányzás és az erős etikai vezetés a nemzeti büszkeséget és a haladást.

1.3.3. Moammer Kadhafi esete Líbiában

Mandelával ellentétben Moammer Kadhafi líbiai vezetése a hatalomhoz és a kormányzáshoz más megközelítést képvisel. Kadhafi több mint 40 évig uralkodott Líbiában, ezalatt egy erősen centralizált és autoriter rezsimet hozott létre. 1969-ben puccs során került hatalomra, és gyorsan lépéseket tett a politikai ellenzék felszámolása, a nézeteltérések elnyomása és a líbiai élet minden aspektusa feletti ellenőrzés megszilárdítása érdekében (Weinthal & Sowers, 2023).

Kadhafi populista retorikával és katonai erővel ötvözte elképzeléseit, gyakran a félelmet felhasználva a hatalom megtartása érdekében. Bár végrehajtott néhány szociális programot, beleértve az ingyenes egészségügyi ellátást és oktatást, kormányát széles körű emberi jogi jogsértések és korrupció jellemezte (Emeagwali, 2023). Az elszámoltathatóság légkörének megteremtése helyett Kadhafi egy olyan rezsimet hozott létre, amely a hozzá való hűséget helyezte előtérbe a líbiai nép szükségletei helyett.

A nyugtalanságok idején, mint például a 2011-es líbiai forradalom idején, Kadhafi bukásához vezetett az, hogy nem volt hajlandó meghallgatni polgárai növekvő követeléseit. Vezetése jól példázta, hogy a hatalmi egyensúly hiánya, a rossz kormányzás és az elszámoltathatóság hiánya hogyan vezethet nemzeti káoszhoz és kudarchoz.

1.4. Gyenge intézmények és rossz kormányzás: Szomália, Haiti, Nigéria és Ghána esete

A kormányok kulcsszerepet játszanak polgáraik jólétének biztosításában és a társadalmi rend fenntartásában. Sok kormány azonban nem éri el ezt, mert gyenge intézményekkel rendelkeznek és rossz kormányzást tanúsítanak. A gyenge intézmények a hatékony rendszerek és struktúrák hiányát jelentik, amelyek a kormányzat megfelelő működéséhez szükségesek. A rossz kormányzás olyan problémákat foglal magában, mint a korrupció, az átláthatóság hiánya és a közszolgáltatások nyújtásának elmulasztása. Ezek a tényezők alááshatják egy nemzet stabilitását és fejlődését, ami jelentős kihívásokhoz vezethet az ott élő emberek számára.

1.4.1. Gyenge intézmények : Az intézmények azok a szabályok, szervezetek és rendszerek, amelyek segítenek egy társadalom irányításában. Az erős intézmények elengedhetetlenek a rend fenntartásához, a közszolgáltatások nyújtásához és a gazdasági növekedés előmozdításához. Amikor az intézmények gyengék, nem tudják hatékonyan betartatni a törvényeket, vagy olyan alapvető szolgáltatásokat nyújtani, mint az oktatás és az egészségügy. A polgárok kiábrándulhatnak, és elveszíthetik a bizalmukat a kormányukban, ami társadalmi nyugtalansághoz és konfliktusokhoz vezethet.

A gyenge intézmények gyakran az erőforrások hiányából, a gyenge vezetésből és a történelmi kihívásokból fakadnak. Sok esetben a konfliktusokból vagy gyarmatosításból kilábaló országok nehezen tudnak hatékony intézményeket kiépíteni, ami sebezhetővé teszi őket a korrupcióval és a rossz gazdálkodással szemben. Erős intézmények nélkül a kormányok nem biztos, hogy hatékonyan reagálnak polgáraik igényeire, ami kormányzási kudarcokhoz vezet.

1.4.2. Rossz kormányzás : A rossz kormányzás azt jelenti, hogy a kormányzat nem teljesíti a polgárai iránti kötelezettségeit. Ez különféle formákban nyilvánulhat meg, például korrupcióban, hatalommal való visszaélésben és az elszámoltathatóság hiányában. Amikor a vezetők a saját érdekeiket helyezik előtérbe a lakosság érdekeivel szemben, az aláássa a bizalmat és akadályozza a fejlődést.

Sok országban a rossz kormányzás széles körű szegénységhez, egyenlőtlenséghez és társadalmi feszültségekhez vezet. Amikor a polgárok úgy érzik, hogy szükségleteik nem teljesülnek, frusztrációt éreznek, és tiltakozásokhoz vagy erőszakhoz folyamodhatnak. Azok a kormányok, amelyek nem képesek vagy nem hajlandók megoldani ezeket a problémákat, kockáztatják a legitimitás és az ellenőrzés elvesztését.

A gyenge intézmények és a rossz kormányzás hatásának szemléltetésére vizsgáljunk meg két országpárt: Szomáliát és Haitit, valamint Nigériát és Ghánát.

1.4.3. Esettanulmány: Szomália és Haiti

Szomáliát évtizedek óta konfliktusok és instabilitás sújtja. Miután a központi kormányzat 1991-ben összeomlott, az ország káoszba süllyedt, különféle milíciák harcoltak a hatalomért (Korotayev & Voronina, 2024). Ez gyakorlatilag működőképtelen kormányzattá tette Szomáliát, és a gyenge intézmények normává váltak. Ennek eredményeként a törvénytelenség és az erőszak elterjedtté vált, megnehezítve a polgárok számára az alapvető szolgáltatásokhoz való hozzáférést (Mudey & Arshad, 2024). A humanitárius válságok, mint például az éhínség, tovább súlyosbítják a szomáliai nép szenvedéseit. A korrupció és a rivális frakciók közötti hatalmi harcok gyakran aláássák a stabil kormány létrehozására irányuló kísérleteket.

Hasonlóképpen, Haiti jelentős kihívásokkal nézett szembe a kormányzás terén. Az ország a 19. század elején elnyert függetlensége után küzdött a stabil politikai intézmények kiépítéséért (Paul & Storchevoi, 2023) . A gyakori politikai felfordulás, beleértve a puccsokat és a korrupt vezetést, gyenge kormányzathoz vezetett, amely képtelen volt hatékonyan kielégíteni polgárai igényeit. A természeti katasztrófák, mint például a pusztító 2010-es földrengés, tovább rávilágítottak a haiti állam sebezhetőségére, megnehezítve a kormány számára az alapvető szolgáltatások nyújtását és a helyreállítási erőfeszítések támogatását (McGreevy & Adrien, 2022). Ennek eredményeként Haiti továbbra is küzd a szegénységgel és a társadalmi nyugtalansággal, ami jól mutatja a gyenge intézmények és a rossz kormányzás következményeit. Ezáltal hozzájárulva a kormányok kudarcának okaihoz.

1.4.4. Esettanulmány: Nigéria és Ghána

Nigériában az etnikai és vallási megosztottsággal kapcsolatos összetett problémák megnehezítik a kormányzást. A korrupció, az erőforrások rossz kezelése és az elszámoltathatóság hiánya a kormányzat különböző szintjein hozzájárult az ország küzdelméhez (Farazmand et al., 2022). Nigéria gazdag olajban, de gazdagságának nagy része nem eredményezett jobb életkörülményeket a hétköznapi polgárok számára (Akanle & Shittu, 2021). Ehelyett a szegénység és a jövedelemeloszlás egyenlőtlensége továbbra is fennáll az etnikai csoportok között. Következésképpen ez frusztrációhoz és társadalmi nyugtalansághoz vezetett, mint például a #EndSARS & TAKE IT BACK mozgalmak. A nigériai kormány gyakran nehézségekbe ütközik az alapvető szolgáltatások nyújtásában az intézményi gyengeségek miatt.

Ezzel szemben Ghána jelentős lépéseket tett az intézmények megerősítése és a jó kormányzás előmozdítása terén az 1990-es évekbeli demokratikus átmenet óta (Arthur, 2022). Bár a kihívások, beleértve a politikai rivalizálást is, továbbra is fennállnak, Ghána elkötelezettsége az átláthatóság és az elszámoltathatóság javítása iránt nagyobb stabilitáshoz vezetett Nigériához képest. Az országban gazdasági növekedés tapasztalható, és a civil társadalom aktívabb, amely a polgári jogokért és a kormányzati elszámoltathatóságért küzd.

1.5. A demokráciától a diktatúráig: Hogyan omlanak össze a kormányok (pl. Venezuela és Zimbabwe)

A kormányok különböző okokból bukhatnak meg, és az egyik gyakori forgatókönyv a demokráciáról a diktatúrára való áttérés. Ez az átalakulás gyakran a kormányzás összeomlásához vezet, jelentős károkat okozva az érintett ország polgárainak. Ennek a folyamatnak a megértése segít megvilágítani, hogy miért sikerül egyes nemzeteknek virágozniuk, míg mások zsarnokságba süllyednek.

1.5.1. Demokrácia és diktatúra

A demokrácia egy olyan kormányzati rendszer, amelyben a hatalmat a nép birtokolja, általában választott képviselőkön keresztül. Lehetővé teszi a polgárok számára, hogy részt vegyenek a döntéshozatalban, és felelősségre vonják a vezetőket. Bár a demokrácia számos előnnyel jár, törékeny is lehet. Az olyan tényezők, mint a gazdasági visszaesés, a társadalmi nyugtalanság és a korrupció alááshatják a demokratikus intézményeket.

Ezzel szemben a diktatúra olyan kormányzati forma, ahol a hatalom egyetlen vezető vagy egy kis csoport kezében összpontosul. A diktátorok gyakran a demokratikus folyamat manipulálásával kerülnek hatalomra, a stabilitás vagy a gazdasági fellendülés ígéreteivel szerezve támogatást. Hatalmukba kerülve elnyomhatják az ellenvéleményt, korlátozhatják a szabadságjogokat, és megszüntethetik a hatalmuk feletti ellenőrzéseket.

Amikor egy kormányzat demokráciából diktatúrába lép át, az gyakran jelentős negatív következményekkel jár. A hatalom koncentrációja korrupcióhoz, emberi jogi visszaélésekhez és az állampolgárok alapvető szolgáltatásainak hiányához vezethet. Továbbá egy ilyen eltolódás félelemmel és elnyomással teli környezetet teremthet, megnehezítve az emberek számára, hogy hangot adjanak a véleményüknek vagy megkérdőjelezzék a tekintélyt.

1.5.2. A demokráciából a diktatúrába való átmenethez vezető tényezők

Számos tényező járulhat hozzá egy kormányzat kudarcához. Jó példa erre a demokráciáról diktatúrára való áttéréshez vezető tényezők:

1. Gazdasági válságok: A súlyos gazdasági problémák elégedetlenséget kelthetnek a lakosság körében. Amikor az emberek nehezen tudják kielégíteni alapvető szükségleteiket, elkezdhetik támogatni az erős vezetőket, akik gyors megoldásokat ígérnek, még akkor is, ha ez a demokratikus szabadságjogok feláldozását jelenti. A történelem azt tanítja nekünk, hogy az olyan autoriter vezetők, mint Líbia Kadhafija, nem válnak egyik napról a másikra diktátorrá. Jól kezdték, mint Ibrahim Traoré kapitány, a nép támogatásával és hírnevével, de végül elnyomóvá váltak, ahogy a hatalom és a hírnév megszállottjaivá váltak. Ahogy az várható volt, Burkina Faso, Mali és Niger katonai vezetői meghosszabbították hatalmukat, ami aggodalmat keltett, hogy ők lehetnek a holnap Kadhafija.

2. Politikai instabilitás: A demokráciákban a politikai belharcok alááshatják a stabilitást. Ha a vezetők nem tudnak együttműködni, vagy ha a választásokat konfliktusok és manipuláció árnyékolja be, a polgárok elveszíthetik a bizalmukat a demokratikus folyamatban. Ez teret engedhet az autoriter figurák felemelkedésének.

3. Korrupció: A széles körben elterjedt korrupció alááshatja a közvélemény bizalmát a demokratikus intézményekkel szemben. Amikor a vezetők a saját érdekeiket helyezik előtérbe a nép érdekeivel szemben, az frusztrációt és kiábrándultságot táplál, lehetőséget adva az autoriter vezetőknek arra, hogy közbelépjenek és változást ígérjenek.

4. Társadalmi nyugtalanság: A társadalmi igazságosságért és reformért folytatott mozgalmakat a hatalmon lévők erőszakos elnyomással fogadhatják. Amikor a polgárok úgy érzik, hogy nem hallatják meg a hangjukat, tiltakozásokhoz folyamodhatnak. Ha a kormány erőszakkal válaszol, az erőszak és instabilitás ördögi köréhez vezethet.

1.5.3. Esettanulmány: Venezuela és Zimbabwe

1.5.3.1. Esettanulmány: Venezuela

Venezuela egyértelmű példája annak, hogyan alakult át demokráciából diktatúra. A 20. század végén Venezuela viszonylag stabil demokrácia volt, növekvő gazdasággal, elsősorban olajforrásainak köszönhetően (Buxton, 2022). A gazdasági rossz gazdálkodás, a korrupció és a csökkenő olajárak azonban súlyos gazdasági válsághoz vezettek a 2000-es években.

Hugo Chávez, a karizmatikus vezető, 1999-ben került hatalomra, és megígérte, hogy kezeli az egyenlőtlenségeket és a korrupciót. Kezdetben a társadalom szegényebb rétegeinek támogatását az olajbevételekből finanszírozott szociális programok megvalósításával szerezte meg (Antoun, 2022) . A gazdaság hanyatlásával azonban Chávez kormánya elkezdte elnyomni a másként gondolkodókat, korlátozni a sajtószabadságot és háttérbe szorítani a politikai ellenfeleket.

Chávez 2013-as halála után Nicolás Maduro vette át a hatalmat, és folytatta elődje tekintélyelvű gyakorlatát. Kormánya nemzetközi bírálatokkal nézett szembe az emberi jogi visszaélések és a választási csalások miatt (Sanchez Urribarri, 2025). Ahogy a helyzet romlott, venezuelaiak milliói menekültek el az országból, és a gazdaság a teljes összeomlás felé sodródott. Ami demokratikus kormányként indult, végül diktatúrává alakult, ami súlyos humanitárius válságokhoz és széles körű szenvedéshez vezetett.

1.5.3.2. Esettanulmány: Zimbabwe

Hasonlóképpen, Zimbabwe kormánya a demokráciából a diktatúrába való átmenetet tapasztalta meg. Miután 1980-ban elnyerte függetlenségét a gyarmati uralom alól, Zimbabwe ígéretes kezdetet tudhatott magáénak Robert Mugabe miniszterelnök vezetésével. Kezdetben az oktatásra és az egészségügyre helyezte a hangsúlyt, ami széles körű támogatást szerzett. Idővel azonban Mugabe vezetése egyre inkább tekintélyelvűvé vált.