Robin Dunbar

Barátok

Hogyan
értelmezzük
legfontosabb
kapcsolataink
erejét?
— részlet —

Fordította
Pléh Csaba

TEST ÉS LÉLEK
sorozatszerkesztő
Kovács Ilona • Pléh Csaba

A könyv megjelenését a Nemzeti Kulturális Alap
a kiadói program keretében támogatta.

A fordítás a következő kiadás alapján készült:
Robin Dunbar: Friends. Understanding the Power of our Most Important Relationships. London, Little, Brown, 2021
Copyright © Robin Dunbar, 2021
First published in the United Kingdom in the English language in 2021 by Little, Brown, an imprint of Little, Brown Book Group.
Hungarian translation © Pléh Csaba, 2022
Hungarian edition © Typotex, Budapest, 2022
Engedély nélkül semmilyen formában nem másolható!

ISBN 978 963 493 200 0
ISSN 1417-6793

Typotex Kiadó
Alapította Votisky Zsuzsa, 1989
A kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.
Felelős kiadó: Németh Kinga
Felelős szerkesztő: Leiszter Attila
Borítóterv: Coverist Studio – Bakos Fanni, Faniszló Ádám
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

Freddie-nek, Arthurnak, Edie-nek,
Evának, Rufusnak és Theónak

Tartalom

1. Miért fontosak a barátok?

Köszönet a barátoknak

Egy kis segítség a barátoktól

A gyenge kapcsolatok ereje

A magány mint vészjelzés

Magyarázat gyanánt…

2. A Dunbar-szám

Barátaink megszámlálása

Online barátok

Egymás közti eltéréseink

A haverok és a rokonok körei

3. Agyunk segítségével szerzünk barátokat

Agyalás

A társas agy mindenkié

A barátok az agyunkban

A nemek és a társas agy

4. A barátság körei

A barátság körei

Élet hármasban

Az időkorlátok

Különböző ecsetvonások különböző emberektől

5. Társas ujjlenyomatunk

Az én egyedisége

A lényeg az idő

Reggeli pacsirták és éjszakai baglyok

6. Barátaink az elménkben

Sally és Anne

Amikor Sally találkozott Harryvel, aki találkozott Marie-vel…

Barátaink fejben tartása

Tudjuk, mikor mondjunk nemet!

7. Az idő és az érintés mágiája

Az érintés intimitása

A barátság andalító hatása

Neurokémiai pókháló

A barátság fájdalma

Hogyan teremt érzelmi közelséget az idő?

8. A baráti kapcsolatok megkötése

A nevetés, a legfőbb gyógymód

Én táncolnék veled!

A barátság, a lakoma és a közösségi szellem

9. A barátság nyelvei

A nyelv csodája

Nem az számít, amit mondasz, hanem ahogy mondod

Mosolyogj, és a világ is mosolyogni fog!

Miért mesélünk történeteket?

A társalgás korlátai

A sötét mágia

10. A hasonszőrűek szeretete és a barátság hét pillére

A barátság hét pillére

A valahová tartozás jelei

Barátkozás idegenekkel

Mi van a nevek mögött?

Barátságok az újonnan alakuló közösségekben

11. Bizalom és barátság

A bizalom és a becsapás

Homok az erkölcs gépezetében

Sturm némi dranggal

Rövidített úton a bizalomhoz

Cápákról és berserkerekről

12. Barátság és szerelem

Az udvarlás alkudozása

A valós élet mindig alkukon alapszik

A szerelem kémiája

Ujjal mutogatunk a bűnösre

Mit tanulunk az internetből?

13. A barátság és az emberi nemek

A nemektől áthatott (társas) világ

A nő saját lelke

A nem és a társas stílus

A megismerés nemi különbségei

14. Miért lesz vége a barátságoknak?

A végjáték

Miért omlanak össze a barátságok?

Az elutasítás fájdalma

Sírd ki magad, és jobban fogod érezni magad!

Kibékülés

15. A barátságok, miközben öregszünk

Hogyan tanuljuk meg a társas világban való tájékozódást?

Belenövés a barátságokba

Életre szóló barátságok

Halál és válás

Barátságok az időskorban

16. Barátok online

Barátságok az online világban

A csatorna számít

A közösségi médiumok haszna és veszélye

Jegyzetek

A Barátok magyar kiadásához

Köszönetnyilvánítás

További olvasmányok

Név- és tárgymutató

1. Miért fontosak a barátok?

Maria Lally újságírónő megosztotta velünk tapasztalatait arról, amikor harminc-egynéhány éves anyukaként úgy döntött, kiköltözik a zsúfolt fővárosból, ahol pedig munkába állása óta jól érezte magát, s fiatal családjával Surrey környékén egy nyugodtabb, vidéki életmódra vált. Hamarosan nemcsak azt kellett tudomásul vennie, hogy senkit sem ismer a faluban, de azt is, hogy nehéz lesz barátokra szert tennie, mivel mindenki már régóta fennálló baráti kapcsolatokba ágyazódott be. Így ír: „Tisztán emlékszem, bármikor meghallottam, ha valakik arról diskuráltak, hogy kávézni mennek, majdnem elsírtam magam.” Legtöbben átérezzük a helyzetét. Viktoriánus öregasszonyok módjára sok időt töltünk azzal, hogy homályos ablakokon át puha és meleg szobákba kukucskálunk be, melyek nevetéssel és boldog kapcsolatokban elmerült emberekkel teltek.

A barátság és a magány ugyanannak a társadalmi pénzérmének a két oldalát jelentik, és az egyikről a másikra váltogatva megyünk végig az életen. A kutatóorvosok az elmúlt évtizedben meglepődve észlelték, milyen drámai hatású lehet a barátság, nemcsak boldogságunkban, de egészségünkben, jóllétünkben és még abban is, hogy mennyi ideig élünk. Nem könnyen küzdünk meg az elszigeteltséggel. A barátság ugyanakkor kétirányú folyamat, mely mindkét féltől elvárja, hogy alkalmazkodjon a másikhoz, s tűrje annak szeszélyeit, és hogy szenteljenek időt egymásnak. Mindez a modern világban vált a legnyilvánvalóbbá. Amikor azt hittük, hogy a társas élet javulni fog, egyszerre szembetaláljuk magunkat a magány pestisével.

2014-ben Ausztráliában közel 4000 férfit érintő vizsgálatot végeztek a Movember Alapítvány megrendelésére. Kiderült, hogy a kevés baráttal és társas támogatással rendelkező férfiak küzdöttek a legtöbb pszichés szorongással. Különösen kiszolgáltatottak voltak azok, akiknek barátsága pusztán a közös érdeklődésen alapult, mint amilyen például egy sportegyletben szövődik. Amint a tevékenységben való részvétel hanyatlani kezdett, mert a tagok megházasodtak, gyerekeik lettek vagy elköltöztek, az ottmaradottak elvesztették társaikat, és nehezen pótolták őket. A magány, a modern kor gyilkos betegsége, hamar felváltotta a megszokott jelölteket a legfőbb halálokok között. Miért is? Vagy fordítva a dolgon: ha Te, kedves Olvasó, még mindig nem hiszed, hogy a barátságok fontosak számodra, akkor lássuk, meg tudlak-e győzni róla.

Köszönet a barátoknak

Az utóbbi két évtized orvosi irodalmának talán legmeglepőbb eredménye szerint minél több barátunk van, annál kevésbé valószínű, hogy betegségek áldozatai leszünk, emellett tovább is élünk. Julianne Holt-Lunstad a utahi Brigham Young Egyetem Társas Kapcsolatok és Egészség Laboratóriumát vezeti, és azzal foglalkozik, hogy milyen hatása van a társas kapcsolatoknak, illetve a magánynak az életesélyeinkre. 148, az emberi halál kockázatát elemző adatokat szolgáltató epidemiológiai vizsgálatot tekintett át, és néhány igazán lenyűgöző bizonyítékot tárt fel.

A kutatásban nekem két dolog tetszik. Először is, a 148 esettanulmány több mint 300 000 pácienst érintett. Ez minden elvárás szerint rendkívül nagy elemszám, és azt jelenti, hogy az eredmények feltehetően meggyőzőek. Másrészt, igencsak lényegre törő vizsgálódásról van szó; kimeneti változója, hogy az illető élve marad-e, vagy sem. Sok kutatás használ olyan megítélési skálákat, amelyek eléggé elnagyoltan olyasmikre kérdeznek rá, hogy „1–5 közötti skálán mennyire szereti Ön X-et?”. (Én is vétkes voltam ilyen vizsgálatokban, mint annyian mások.) Az utóbbi fajta vizsgálatok szubjektív kitettségét részben az adja, hogy egyénenként milyen eltérésekkel értelmezik a kérdés megfogalmazását, vagy éppen hogyan érzik magukat a megkérdezettek a konkrét napon. Vajon amikor én azt mondom, hogy „ma nagyon boldog vagyok”, ez ugyanolyan boldogság-e, mint az öné? Vajon ugyanazt jelenti-e akár ezen a héten, mint a múlt héten? Ha azt vesszük kritériumnak, hogy meghalunk-e, vagy sem, máris teljesen kikerültük a fenti csapdát, hiszen itt nincs helye vitának: vagy túlélünk valamit, vagy belehalunk. Semmi ha, de, amikor vagy egyébként.

Az elemzésbe az orvosilag közkedvelt összes kockázati tényezőt felvették: ön mennyire túlsúlyos, mennyit dohányzik, mennyi alkoholt fogyaszt, mennyit mozog, milyen a levegő minősége a lakhelyénél, volt-e influenzaoltása? Milyen rehabilitációs programban vesz részt? Kapott-e gyógyszereket? Beletekintettek azonban az alany néhány társas mutatójába is. Ilyesmikre kell gondolni: nős vagy egyedülálló? Mennyire vesz részt társas tevékenységekben? Hány barátja van? Mennyit foglalkozik a barátságaival vagy azzal a tágabb közösséggel, amelyben él? Magányosnak vagy társadalmilag elszigeteltnek érzi-e magát? Hogy látja, mennyi érzelmi támaszt kap másoktól?

Az volt a nagy meglepetés, hogy a túlélés esélyét, különösen szívroham vagy agyvérzés után, leginkább a társas mutatók befolyásolták. A legjobb előrejelzések azok voltak, amelyek szembeállították a társas támasz magas, illetve alacsony gyakoriságát, valamint azt mérték, hogy mennyire integrálódott a személy a társas hálózatokba és a helyi közösségébe. E mutatónál a magas érték 50%-kal is növelte a túlélés esélyét. Egyedül a dohányzás abbahagyása bírt még ekkora erővel. Biztos magamra haragítom az orvostársadalmat, de nem is akkora túlzás azt állítani, hogy ehetsz, amennyit akarsz, ihatsz annyi szeszt, amennyi csak beléd fér, kedvedre tespedhetsz, elhanyagolhatod a testmozgást, és a lehető legszennyezettebb levegőben élhetsz, mindennek alig lesz hatása. Ha viszont nincsenek barátaid vagy nem veszel részt közösségi tevékenységekben, ez drámaian irányítja, hogy meddig élsz. Nem arról van szó, hogy a fenti egyéb tényezőknek ne lenne hatásuk, inkább arról, hogy összevetve a barátok számával és minőségével, valamint a dohányzás felhagyásával, a háziorvos által aggasztóként számon tartott többi tényező egyéni kihatása inkább mérsékelt. Nyilván számít, ha minőségibben étkezel, ha többet mozogsz és beszeded a kapott pirulákat, de sokkal jobban leszel csupán attól, hogy van néhány barátod.

A Dán Nemzeti Közegészségügyi Intézetben Ziggi Santini és munkatársai 38 000 ötven év feletti személyt vettek vizsgálat alá. Azt találták, hogy azok az emberek, akiknek több közeli barátjuk volt és/vagy aktívabban bekapcsolódtak helyi egyletekbe és szervezetekbe (egyházak, önkéntes szerveződések, oktatási tevékenységek, politikai és állampolgári csoportok), sokkal alacsonyabb depressziót éltek át, mint akik kevésbé voltak társasan beágyazva. Egy bizonyos pontig persze akár szembe is állíthatjuk ezt a két társas tényezőt. Ugyanolyan jó volt, amikor több barátom akadt, hiába kevesebb aktivitással, mint amikor kevesebb barátom volt, de többet aktivizáltuk magunkat. A túlzás azonban itt is károsító hatással jár, talán mert kapcsolati szálaim elvékonyodnak, és nem fektetek elég energiát a minőségi kapcsolatok kiépítésébe. Az, hogy egy társas lepke vagyok, aki egyik barátságtól vagy tevékenységi csoporttól röppenek a másikhoz, lélektanilag nem ugyanaz, mint amikor van néhány közeli barátom, akikkel az időm nagy részét töltöm. A túl sok felszínes barát mellett nem érzem magam egy csapat részének, eközben, noha közösségileg nagyon aktívnak és elfoglaltnak tűnök, akár magányosnak is tarthatom magam. Az igazi üzenet itt talán az, hogy a barátokkal töltött időből származó fesztelenség a fontos mozzanat, szemben azzal, amikor fejetlenül rohangálok, hogy itt-ott eltöltsek néhány percet.

Julianne Holt-Lunstad egy másik vizsgálatában azt elemezte, hogy milyen hatása lehet a magánynak olyan személyeknél, akik már elérték a 60. életévüket. Három híján hetven kutatás adatait foglalta össze, mintegy három és fél millió embertől származó adatokat, átlagosan hét évig tartó lekövetésekkel. Ha figyelembe vesszük az érintettek nemét és életkorát, valamint hogy mennyire voltak egészségesek a vizsgálatok kezdetén, a halál esélyét nagyjából 30%-kal növelte a társas elszigeteltség, a magányos élet és az egyedüllét érzése. Más szóval, azok, akiknek több barátjuk van vagy valakivel együtt élnek (nem kell, hogy házastárs legyen!), vagy szorosabban kapcsolódtak helyi közösségükhöz, hosszabb ideig éltek, mint azok, akiknek ezekben a mutatókban nem voltak magasak az értékeik. A hatást nem tudja az magyarázni, hogy a végzetes betegségtől vagy fogyatékosságtól szenvedő embereknek azért van kevesebb barátjuk vagy azért érzik magukat magányosabbnak, mert nem tudnak kimenni a házból, ezeket a tényezőket ugyanis a kutatók állandó faktorokként kezelték.

Még meggyőzőbb adatok jöttek Nicholas Christakis és James Fowler (akkoriban mindketten a Harvard Egyetemen dolgoztak, de időközben eljöttek onnan) nagyon elegáns szociológiai vizsgálatsorozatából. Ők a Framingham Szívkutatás (Heart Study) adatait használták fel. Itt egy Massachusettsben élő, közel 12 000 lakosú közösség hosszú évtizedekig tartó monitorozásáról volt szó. A kutatás eredeti elképzelése szerint azt elemezték, hogy milyen tényezők hajlamosítanak szívbetegségre, és ebben a közösség összes tagja részt vett. 1970 és 2003 között, harminc éven át mindenkit nyomon követtek. A baráti kötelékeknek a közösségből rendelkezésre álló adatai nem teljesen eszményiek. (Egyszerűen megkérték őket, hogy nevezzék meg a legjobb barátaikat.) Miután a teljes közösséget felmérték, Christakis és Fowler nemcsak azt tudták azonosítani, hogy ki kinek a barátja, hanem azt is, hogy kik a barátok barátai és a barátok barátainak a barátai. Képessé váltak arra, hogy megfigyeljék az emberek viselkedésének és egészségi állapotának módosulását annak következményeként, hogy milyen viselkedési változások történtek barátaiknál, azok barátainál és a barátok barátainak barátainál és így tovább.

Kimutatták, hogy annak az esélye, hogy a jövőben boldog, depressziós vagy kövér legyél, akárcsak annak esélye, hogy abbahagyd a dohányzást, szoros összefüggésben áll hasonló változásokkal kedvenc barátaidnál. Kisebb, de még mindig szignifikáns hatása volt barátaid barátai viselkedésváltásainak, amint egy szerény, de megfigyelhető hatása volt annak is, amit a barátaid barátainak barátai gyakoroltak rád, de ezen a harmadik szinten túlmenően már nem volt semmilyen hatás. Az egész közösséget nézve a gráfok szemet szúróan azt mutatják, hogy a boldog emberek egymáshoz kötődnek, akárcsak a boldogtalanok. Ha a barátaid boldogok, akkor nagy valószínűséggel te is az leszel. Még az is megfigyelhető, hogy a boldogság lassan elterjed a népességben: ha az egyik mintában valakinek a barátai boldogok voltak, akkor megnőtt a valószínűsége annak, hogy a következő vizsgálat felvételekor ők is átváltsanak boldogtalanból boldogra.

Ez különösen igaz volt akkor, ha a barátság kölcsönös volt, vagyis ha mindkét ember barátjaként nevezte meg a másikat. Ha a barátság nem volt kölcsönös – más szóval, ha csak az egyik személy nevezte meg barátjaként a másikat –, a hatás elhanyagolhatóvá vált. Bár egy nem deprimált barát jelenléte lényegesen csökkenti annak esélyét, hogy te depressziót élj át, egy depressziós barát hatszor valószínűbben tesz depresszióssá téged, mint egy boldog barát boldoggá. A barátnők különösen jól terjesztik a depressziót.

Más hatások mellett egy erős téri hatást is kimutattak. Ha egy boldog barát egymérföldes távolságon belül él, 25%-kal megnő az esély rá, hogy boldog legyél, és 34%-kal nő a boldogságra való esélyed, ha a közvetlen szomszédod boldog. Nem tudom, mit is mond erről a sajátos közösségről, de talán az amerikai családok jövőjét érinti az az adat, hogy egy boldog házastárs vagy testvér hatása sokkal alacsonyabb volt, mint a szomszédé. Mindössze 8, illetve 14%! Ez talán csak a magas válási számokat tükrözi az Egyesült Államokban. Nagyjából ugyanez állt a klinikai depresszióra. Ha depressziós barátod vagy szomszédod volt, ez jelentősen megnövelte azoknak a napoknak a számát, amelyeken depressziósnak érezted magad.

A népi bölcsességben az egyik legelfogadottabb felismerés, hogy a házastársak egymáshoz viszonylag közeli időben hunynak el. Ez különösen igaz volt az én szüleimre: anyám napra pontosan hat hónappal apám halála után hunyt el, hiába voltak mindketten meglehetősen aktívak, és habár a nyolcvanas éveikben jártak, általános jó egészségnek és ép elmének örvendtek. Felix Elwert és Nicholas Christakis az amerikai Medicare adatbázisából közel 400 000 házas személy adatait vizsgálták meg. Férfiaknál a társ halála 18%-os növekedést mutatott a közeli elhunyás valószínűségében, míg a férj elhunyta 16%-kal növelte a feleség elhunyásának esélyét. A férfiaknál, bármi volt feleségük haláloka, megnövelte annak esélyét, hogy COPD-ben, vagyis krónikus kilégzési tüdőbetegségben, cukorbetegségben, balesetben, fertőzésben és tüdőrákban haljanak meg. 20%-os volt ez a növekmény, míg más halálokoknál kisebb. Nőknél a partner megelőző halála megnövelte a COPD, a vastagbélrák, a tüdőrák és a baleseti alapú halálozás esélyét. Egyik nemnél sem nőtt meg az Alzheimer- vagy Parkinson-kór, és nem volt érvényes az olyan daganatokra, amelyek általában gyorsan haladnak előre és rossz a prognózisuk (mint a hasnyálmirigyrák, a prosztata- és májrák).

A család számos szempontból egy egyedi baráti viszony, mely így ennek megfelelő szerepet játszik. 1947-ben Charles Spence epidemiológus Newcastle-upon-Tyne-ban longitudinális csecsemő-egészségügyi vizsgálatot kezdeményezett. Az adott év májusában és júniusában itt született, valamivel 1000 feletti csecsemőt részletesen nyomon követték az első élethónapjukban, majd időnként megfigyelték őket egészen 15 éves korukig. A vizsgálat egyik legfontosabb eredményének az tekinthető, hogy azt, hogy a gyerekek esetleg megbetegedtek vagy akár meg is haltak, jelentősen befolyásolta tágabb családjuk mérete: akinek több rokona volt, sokkal ritkábban lett beteg és nagyobbak voltak a túlélési esélyei. A kétezres évek elején 74 fiatal anyát vizsgáltunk meg, akik két év körüli kisgyermekkel éltek Liverpoolban. Feltérképeztük mind az anyák, mind a totyogók betegségeit, valamint hogy milyen sűrűn találkoztak barátokkal és családtagokkal egy adott év során. Akik gyakrabban találkoztak közeli családtagokkal, azoknál ritkábban fordult elő betegség (ami nem lehetne igaz, ha arra gondolnánk, hogy a társas kapcsolatok okozzák a betegség terjedését), különösen, ha a legközelebbi hozzátartozóikkal voltak. Ez igaz volt a babákra is. Más szóval, ismét azt találtuk, hogy a nagyobb családi kapcsolat kevesebb egészségügyi problémához vezet.

Számos történelmi eset is elősegíti, hogy belássuk a családok erejét. Ezekben a történetekben többnyire nem tudjuk, hogy hány barátjuk volt a szereplőknek, azt viszont sokszor ismerjük, hogy kik voltak a család tagjai, például azért, mert azonos családnevük volt. 1607-ben (másfél évtizeddel azelőtt, hogy a híres kivándorló alapító atyák a plymouthi sziklánál, az itt említett helytől északabbra szárazföldet értek) 104 angol gyarmatosítót tettek partra az akkori I. János király után Jamestownnak elnevezett ponton, a mai Virginia területén. A gyarmatosítók nem ismerték a helyi növényeket és állatokat, s nem tudtak elég erdőt megtisztítani ahhoz, hogy elültessék azokat az európai magokat, amelyeket magukkal hoztak. Éheztek és sokan meghaltak közülük, teljesen ki is pusztultak volna, ha nem segítik őket a helyi indiánok, akik közül a fiatal Pocahontas lett azután a leghíresebb. A legjobban azok jártak, akik családostul jöttek, szolgáikkal együtt. És azok a fiatal férfiak néztek szembe a legrosszabb sorssal, akik egyedül küzdöttek meg az új helyzettel. Az amerikai folklór egy másik eseménye a kilencven tagú Donner Party, mely Missouriból indult el kocsikaravánként 1846-ban, hogy a Sierra Nevadán átkelve új életet kezdjen Kaliforniában. Az út közbeni késleltető körülmények miatt rájuk tört a tél, és csapdába kerültek a hegyekben. Sokan elhunytak közülük, mire a következő tavasszal megérkeztek a mentőcsapatok. De ismét az volt a helyzet, hogy az egyedül utazó férfiaknak alakult a legrosszabbul a sorsuk, míg a közösen utazó családok és gyerekek esélye lett a legnagyobb. Azoktól a rettentő viszontagságoktól és nélkülözésektől, amelyeket a vándorló csoportok megtapasztaltak, valahogyan elszigetelte őket a családi kör melege.

Nem tudjuk pontosan, hogyan funkcionálnak ezek a családi egészségi előnyök, számos lehetőség van azonban, amelyek talán együttműködnek. Az egyik lehetőség az, hogy amikor beteg vagy, megjelennek tyúkhúslevessel a barátok, és egyéb ápolási tevékenységet is ellátnak. A Nebraskai Egyetem Orvosi Központjában Stephen Rennard és kollégái amúgy azt találták, hogy a tyúklevesnek nagyon jó baktériumellenes hatásai vannak, vagyis tényleg segít, ahogy azt a nagymamák mindig is tudták. Egy másik hatás, hogy a barátok felvidítanak, amikor meglátogatnak, ettől lelkileg jobban érzed magad, s ez elveszi a betegség stresszes hatását, és gyorsabban küzdöd le. A barátok virtuális aszpirinként működnek, eltüntetve azokat a pillanatnyi tüneteket, amelyek kifárasztanak és nyomottá tesznek. Van egy érdekesebb lehetőség is, amely az agyi endorfinrendszerhez kapcsolódik. Az endorfinok olyan idegrendszeri kemikáliák, amelyek kémiailag hasonlítanak a morfinhoz. (Maga a név az endogén morfin rövidítése, ahol az endogén azt jelenti, hogy a test által termelt.) Mint a 8. fejezetben látni fogjuk, számos barátokkal végzett dolog aktiválja az endorfinokat, például a közös nevetés, éneklés, táncolás, sőt egymás simogatása is. A Rutgers Egyetemen Dipak Sarkar azt találta, hogy az endorfinok stimulálják a test természetes ölősejtjeit, azokat a fehér vérsejteket, melyek az immunrendszer kommandói, s amelyek felkeresik és elpusztítják azokat a vírusokat, baktériumokat, amelyek beteggé tesznek. Úgy tűnik, hogy a barátok jelenléte felhangolja az immunrendszert és ellenállóbbá tesz a nekünk annyi kellemetlenséget okozó betegséggel szemben.

Bár tudattalanul valószínűleg nagyon is tisztában vagyunk a betegágyban a lelki jóllét fontosságával, mégis hajlunk alábecsülni, pedig életsikereink ezen múlnak. Ha jóllétünk hosszabb ideig jelentősen leromlik, akkor depresszióba süllyedünk, s ez egy lefelé vezető spirált eredményez a betegség felé. Ha a hangulatunk pozitív, és minden a helyén, akkor nemcsak inkább kapcsolódunk másokhoz szociálisan, de mindent optimistán és lelkesen közelítünk meg. Keményebben dolgozunk még a legunalmasabb munka elvégzésében is. Nem nehéz belátni, hogy a boldogság, a pozitivitás és a „meg tudom csinálni” hozzáállás hogyan tud gyorsan elterjedni egy népességben, ahogyan azt Christakis és Fowler a Framingham Szívkutatásban is fellelték.

A Barátok
magyar kiadásához

A bizonytalanságok és válságok világában a barátságok különösen fontosak. Erkölcsi és érzelmi támaszt nyújtanak, átsegítenek nehéz élményeken és traumatikus időszakokon, s emlékeztetnek arra, hogy nem vagyunk egyedül. Valójában a barátok alkotják a közösségek bejárati kapuját. Mintegy egy évszázaddal ezelőttig ez a közösség legtöbbünk számára egy kis vidéki falu volt. A történelem során a falvak jellegzetes mérete 100-200 személy volt – elég kicsiny ahhoz, hogy mindenkit ismerjünk. Ezek a személyek gyakran családtagok, vérrokonaink is voltak. Máig magunkkal hordjuk ennek a történelemnek a jelzéseit: barátaink és családtagjaink száma napjainkban is csupán 150 körüli, még úgy is, ha több földrészen vannak szétszórva. Ez az érték Dunbar-számként lett közismert.

Az utóbbi negyedszázadot annak megértésével töltöttem, hogy mi is a barátság – miért kötünk barátságot bizonyos egyénekkel, míg másokkal nem, és milyen előnyünk származik belőlük. Mindez nemcsak az emberi viselkedés vizsgálatát jelentette, hanem annak kivizsgálását is, hogy mi történik a fejükben, amikor barátságot kötnek. Ehhez viszont olyan szakértelemre volt szükségem, amely messze meghaladta képességeimet, és együttműködést igényelt számos tudományos és bölcsészeti területtel – sok európai országból, s a világ más tájairól is. A kooperációk egy részét véletlen találkozók szülték, másokat közös barátaink bemutatásai, ismét másokat az, hogy valaki levélben tapogatózva megkeresett. Mivel a tudomány leköveti a való életet, az együttműködések egy része tartós barátsággá alakult, melyek, mint minden barátság, közös érdeklődésen alapulnak, s azon, hogy sok estét töltöttünk együtt éttermekben és kocsmákban eszegetve-iszogatva, a közös nevetgélést a közös célok felismerésével fűszerezve. Saját kimutatásom alapján mindebbe beletartozott az együttműködés több mint 150 különféle személlyel, akik közül talán 50 vált kulcsmunkatárssá, az utóbbiak közül pedig úgy 15-en tartós barátaim lettek. Ez a sorozat alkotja barátságaink köreinek természetes szerkezetét, de még a társas intézmények szerveződését is érinti.

Könyvem tehát igencsak közösségi erőfeszítés eredménye, mely a tudományos vita forró tüzében kovácsolódott ki – több ezer órányi megfigyelés, kísérletezés és mérlegelés eredményeként. Mint minden barátság, ez is nagyon élvezetes élmény volt. Néha próbatételeket és kudarcokat is magával hozott, de mindig gazdagított és megvilágosodással járt. Remélem, az olvasók ugyanannyira élvezték e kaland végigolvasását, mint amennyire mi élveztük az izgalmas téma feltárását és én örömömet leltem ennek utólagos szavakba öntésében!

Oxford, 2022. július

Robin Dunbar

Köszönetnyilvánítás

A könyvemben leírt kutatások java részét az a nagyszámú felsőbb éves diák, posztdoktori kutató és kutatómunkatárs, valamint külső együttműködők végezték, akikkel az utóbbi három évtizedben volt szerencsém együtt dolgozni. Túl sokan vannak ahhoz, hogy egyenként megnevezzem őket, azonban mondandómban mindent az ő egyéni és közös erőfeszítéseiknek, barátságuknak és lelkesedésüknek köszönhetek. Közös vállalkozás volt ez, mely baráti kötelékekben és sok örömben született meg. Az ő hozzájárulásuk nélkül történetem nagyon rövid lenne. Mindannyiuknak szívből köszönöm együttműködésüket.

A munka jórészt az Egyesült Királyság EPSRC, valamint ESRC kutatási bizottságaitól kapott pályázati támogatásoknak (a DTESS projekt keretében) köszönhető, ahol a kedvezményezettek a Liverpooli Egyetem, az Oxfordi Egyetem, a Magdalen College Calleva Kutatóközpontja, valamint a Brit Akadémia voltak; az utóbbinál egy kutatóprofesszorság, valamint a Lucytól a nyelvig projekt keretében kaptam támogatást. Támogatott még Finnországban az Aalto Egyetem, az Európai Unió FP7-es és 2020-as Horizont programjai (a SOCIALNET, az ICTE–Collective és az IBSEN projektek), valamint az Európai Kutatási Tanács (ERC, a RELNET projekt keretében). Kaptunk egyéni kutatási ösztöndíjakat a Királyi Természettudományos Társaságtól és az Európai Unió Marie Curie Programjától. Néhány egyedi vizsgálatot a Holokauszt Emléknap Alapítvány, a Campaign for Real Ale (CAMRA), valamint Thomas Fudge dorsetti péksége támogatott. Végül, de nem utolsósorban, John Archer volt kedves elolvasni a 13. fejezetet.

További olvasmányok

1. fejezet: Miért fontosak a barátok?

Arbes, V., Coulton, C., Boekel, C. (2014). Men’s Social Connectedness. Hall and Partners: Open Mind

Burton-Chellew, M., Dunbar, R. I. M. (2015). Hamilton’s Rule predicts anticipated social support in humans. Behavioral Ecology 26: 130–137.

Cacioppo, J. T., Fowler, J. H., Christakis, N. A. (2009). Alone in the crowd: the structure and spread of loneliness in a large social network. Journal of Personality and Social Psychology 97: 977.

Cacioppo, J. T., Patrick, W. (2008). Loneliness: Human Nature and the Need for Social Connection. Norton

Christakis, N. A., Fowler, J. H. (2007). The spread of obesity in a large social network over 32 years. New England Journal of Medicine 357: 370–379.

Christakis, N. A., Fowler, J. H. (2008). The collective dynamics of smoking in a large social network. New England Journal of Medicine 358: 2249–2258.

Christakis, N. A., Fowler, J. H. (2010). Kapcsolatok hálójában. Mire képesek a közösségi hálózatok, és hogy alakítják sorsunkat. Budapest, Typotex

Cruwys, T., Dingle, G. A., Haslam, C., Haslam, S. A., Jetten, J., Morton, T. A. (2013). Social group memberships protect against future depression, alleviate depression symptoms and prevent depression relapse. Social Science and Medicine 98: 179–186.

Cundiff, J. M., Matthews, K. A. (2018). Friends with health benefits: the long-term benefits of early peer social integration for blood pressure and obesity in midlife. Psychological Science 29: 814–823.

Curry, O., Dunbar, R. I. M. (2011). Altruism in networks: the effect of connections. Biology Letters 7: 651–653.

Curry, O., Dunbar, R. I. M. (2013). Do birds of a feather flock together? The relationship between similarity and altruism in social networks. Human Nature 24: 336–347.

Dunbar, R. I. M. (2019). From there to now, and the origins of some ideas. In D. Shankland (ed.) Dunbar’s Number, 5–20. London: Royal Anthropological Institute, Occasional Papers No. 45 (Sean Kingston Publishing)

Dunbar, R. I. M. (2020). Evolution: What Everyone Needs to Know. New York: Oxford University Press

Elwert, F., Christakis, N. A. (2008). The effect of widowhood on mortality by the causes of death of both spouses. American Journal of Public Health 98: 2092–2098.

Fowler, J. H., Christakis, N. A. (2008). Dynamic spread of happiness in a large social network: longitudinal analysis over 20 years in the Framingham Heart Study. British Medical Journal 337: a2338.

Granovetter, M. (1973). The strength of weak ties. American Journal of Sociology 78: 1360–1380.

Grayson, D. K. (1993). Differential mortality and the Donner Party disaster. Evolutionary Anthropology 2: 151–159.

Van Harmelen, A. L., Gibson, J. L., St. Clair, M. C., Owens, M., Brodbeck, J., Dunn, V., …, Goodyer, I. M. (2016). Friendships and family support reduce subsequent depressive symptoms in at-risk adolescents. PloS One 11: e0153715.

Heatley Tejada, A., Montero, M., Dunbar, R. I. M. (2017). Being unempathic will make your loved ones feel lonelier: loneliness in an evolutionary perspective. Personality and Individual Differences 116: 223–232.

Holt-Lunstad, J., Smith, T., Bradley Layton, J. (2010). Social relationships and mortality risk: a metaanalytic review. PLoS Medicine 7: e1000316

Holt-Lunstad, J., Smith, T. B., Baker, M., Harris, T., Stephenson, D. (2015). Loneliness and social isolation as risk factors for mortality: a meta-analytic review. Perspectives on Psychological Science 10: 227–237.

Kim, D. A., Benjamin, E. J., Fowler, J. H., Christakis, N. A. (2016). Social connectedness is associated with fibrinogen level in a human social network. Proceedings of the Royal Society, London, 283B: 20160958.

Lally, Maria: telegraph.co.uk/

McCullogh, J. M., York Barton, E. (1991). Relatedeness and mortality risk during a crisis year: Plymouth colony, 1620–1621. Ethology and Sociobiology 12: 195–209.

Madsen, E., Tunney, R., Fieldman, G., Plotkin, H., Dunbar, R. I. M., Richardson, J., McFarland, D. (2007). Kinship and altruism: a cross-cultural experimental study. British Journal of Psychology 98: 339–359.

Pressman, S. D., Cohen, S., Miller, G. E., Barkin, A., Rabin, B. S., Treanor, J. J. (2005). Loneliness, social network size, and immune response to influenza vaccination in college freshmen. Health Psychology 24: 297.

Rosenfeld, M. J., Thomas, R. J., Hausen, S. (2019). Disintermediating your friends: how online dating in the United States displaces other ways of meeting. Proceedings of the National Academy of Sciences 116: 17753–17758.

Rosenquist, J. N., Murabito, J., Fowler, J. H., Christakis, N. A. (2010). The spread of alcohol consumption behavior in a large social network. Annals of Internal Medicine 152: 426.

Rosenquist, J. N., Fowler, J. H., Christakis, N. A. (2011). Social network determinants of depression. Molecular Psychiatry 16: 273.

Santini, Z., Jose, P., Koyanagi, A., Meilstrup, C., Nielsen, L., Madsen, K., Hinrichsen, C., Dunbar, R. I. M., Koushede, V. (2020). The moderating role of social network size in the temporal association between formal social participation and mental health: a longitudinal analysis using two consecutive waves of the Survey of Health, Ageing and Retirement in Europe (SHARE). Social Psychiatry and Psychiatric Epidemiology (in press)

Spence, J. (1954). One Thousand Families in Newcastle. Oxford: Oxford University Press

Smith, K. P., Christakis, N. A. (2008). Social networks and health. American Journal of Sociology 34: 405–429.

Steptoe, A., Shankar, A., Demakakos, P., Wardle, J. (2013). Social isolation, loneliness, and all-cause mortality in older men and women. Proceedings of the National Academy of Sciences 110: 5797–5801.

Yang, Y. C., Boen, C., Gerken, K., Li, T., Schorpp, K., Harris, K. M. (2016). Social relationships and physiological determinants of longevity across the human life span. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 113: 578–583.

2. fejezet: A Dunbar-szám

Burton-Chellew, M., Dunbar, R. I. M. (2011). Are affines treated as biological kin? A test of Hughes’ hypothesis. Current Anthropology 52: 741–746.

Casari, M., Tagliapietra, C. (2018). Group size in socialecological systems. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 115: 2728–2733.

Dávid-Barrett, T., Dunbar, R. I. M. (2017). Fertility, kinship and the evolution of mass ideologies. Journal of Theoretical Biology 417: 20–27.

Dunbar, R. I. M. (1995). On the evolution of language and kinship. In J. Steele, S. Shennan (eds.) The Archaeology of Human Ancestry: Power, Sex and Tradition, 380–396. London: Routledge

Dunbar, R. I. M. (2016). Do online social media cut through the constraints that limit the size of offline social networks? Royal Society Open Science 3: 150292.

Dunbar, R. I. M., Dunbar, P. (1988). Maternal time budgets of gelada baboons. Animal Behaviour 36: 970–980.

Dunbar, R. I. M., Sosis, R. (2017). Optimising human community sizes. Evolution and Human Behavior 39: 106–111.

Dunbar, R. I. M., Spoors, M. (1995). Social networks, support cliques and kinship. Human Nature 6: 273–290.

Dunbar, R. I. M., Arnaboldi, V., Conti, M., Passarella, A. (2015). The structure of online social networks mirrors those in the offline world. Social Networks 43: 39–47.

Gonçalves, B., Perra, N., Vespignani, A. (2011). Modeling users’ activity on Twitter networks: validation of Dunbar’s Number. PloS One 6: e22656.

Haerter, J. O., Jamtveit, B., Mathiesen, J. (2012). Communication dynamics in finite capacity social networks. Physics Review Letters 109: 168701.

Hill, R. A. (2019). From 150 to 3: Dunbar’s numbers. In D. Shankland (ed.) Dunbar’s Number, 21–37. London: Royal Anthropological Institute Occasional Papers No. 45.

Hill, R. A., Dunbar, R. I. M. (2003). Social network size in humans. Human Nature 14: 53–72.

Hughes, A. L. (1988). Evolution and Human Kinship. Oxford: Oxford University Press

Killworth, P. D., Bernard, H. R., McCarty, C., Doreian, P., Goldenberg, S., Underwood, C., et al. (1984). Measuring patterns of acquaintanceship. Current Anthropology 25: 381–397.

MacCarron, P., Kaski, K., Dunbar, R. I. M. (2016). Calling Dunbar’s numbers. Social Networks 47: 151–155.

O’Gorman, R., Roberts, R. (2017). Distinguishing family from friends. Human Nature 28: 323–343.

Pollet, T., Roberts, S. B. G., Dunbar, R. I. M. (2011). Use of social network sites and instant messaging does not lead to increased offline social network size, or to emotionally closer relationships with offline network members. Cyberpsychology, Behavior and Social Networking 14: 253–258.

Pollet, T., Roberts, S. B. G., Dunbar, R. I. M. (2013). Going that extra mile: individuals travel further to maintain face-to-face contact with highly related kin than with less related kin. PLoS One 8: e53929.

Pollet, T. V., Roberts, S. B. G., Dunbar, R. I. M. (2011). Extraverts have larger social network layers but do not feel emotionally closer to individuals at any layer. Journal of Individual Differences 32: 161–169.

Rennard, B. O., Ertl, R. F., Gossman, G. L., Robbins, R. A., Rennard, S. I. (2000). Chicken soup inhibits neutrophil chemotaxis in vitro. Chest 118: 1150–1157.

Rhoades, G. K., Stanley, S. M. (2014). Before “I Do”: What Do Premarital Experiences Have to Do with Marital Quality Among Today’s Young Adults? The National Marriage Project, University of Virginia

Roberts, S. B. G., Dunbar, R. I. M. (2015). Managing relationship decay: network, gender, and contextual effects. Human Nature 26: 426–450.

Roberts, S. B. G., Dunbar, R., Pollet, T. V., Kuppens, T. (2009). Exploring variations in active network size: constraints and ego characteristics. Social Networks 31: 138–146.

Sutcliffe, A. J., Binder, J., Dunbar, R. I. M. (2018). Activity in social media and intimacy in social relationships. Computers in Human Behavior 85: 227–235.

Sutcliffe, A. J., Dunbar, R. I. M., Binder, J., Arrow, H. (2012). Relationships and the social brain: integrating psychological and evolutionary perspectives. British Journal of Psychology 103: 149–168.

Wolfram, S.: blog.stephenwolfram.com/

3. fejezet: Agyunk segítségével szerzünk barátokat

Bickart, K. C., Hollenbeck, M. C., Barrett, L. F., Dickerson, B. C. (2012). Intrinsic amygdala–cortical functional connectivity predicts social network size in humans. Journal of Neuroscience 32: 14729–14741.

Dunbar, R. I. M. (1991). Functional significance of social grooming in primates. Folia Primatologica 57: 121–131.

Dunbar, R. I. M. (1992). Neocortex size as a constraint on group size in primates. Journal of Human Evolution 22: 469–493.

Dunbar, R. I. M. (1993). Coevolution of neocortex size, group size and language in humans. Behavioral and Brain Sciences 16: 681–735.

Dunbar, R. I. M., MacCarron, P. (2019). Group size as a tradeoff between fertility and predation risk: implications for social evolution. Journal of Zoology 308: 9–15.

Dunbar, R. I. M., Shultz, S. (2010). Bondedness and sociality. Behaviour 147: 775–803.

Dunbar, R. I. M., Shultz, S. (2017). Why are there so many explanations for primate brain evolution? Philosophical Transactions of the Royal Society, London, 244B: 201602244.

Fox, K. C., Muthukrishna, M., Shultz, S. (2017). The social and cultural roots of whale and dolphin brains. Nature Ecology and Evolution 1: 1699.

Hampton, W. H., Unger, A., Von Der Heide, R. J., Olson, I. R. (2016). Neural connections foster social connections: a diffusion-weighted imaging study of social networks. Social Cognitive and Affective Neuroscience 11: 721–727.

Kanai, R., Bahrami, B., Roylance, R., Rees, G. (2012). Online social network size is reflected in human brain structure. Proceedings of the Royal Society, London, 279B: 1327–1334.

Keverne, E. B., Martel, F. L., Nevison, C. M. (1996). Primate brain evolution: genetic and functional considerations. Proceedings of the Royal Society, London, 263B: 689–696.

Kiesow, H., Dunbar, R. I. M., Kable, J. W., Kalenscher, T., Vogeley, K., Schilbach, L., Wiecki., T., Bzdok, D. (2020). 10,000 social brains: sex differentiation in human brain anatomy. Science Advances 6: eeaz1170.

Kwak, S., Joo, W. T., Youm, Y., Chey, J. (2018). Social brain volume is associated with in-degree social network size among older adults. Proceedings of the Royal Society, London, 285B: 20172708.

Lewis, P. A., Rezaie, R., Browne, R., Roberts, N., Dunbar, R. I. M. (2011). Ventromedial prefrontal volume predicts understanding of others and social network size. NeuroImage 57: 1624–1629.

Meguerditchian, A., Marie, D., Margiotoudi, K., Roth, M., Nazarian, B., Anton, J.-L., Claidière, N. (in press). Baboons (Papio anubis) living in larger social groups have bigger brains. Evolution and Human Behavior

Morelli, S. A., Leong, Y. C., Carlson, R. W., Kullar, M., Zaki, J. (2018). Neural detection of socially valued community members. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 115: 8149–8154.

Noonan, M., Mars, R., Sallet, J., Dunbar, R. I. M., Fellows, L. (2018). The structural and functional brain networks that support human social networks. Behavioural Brain Research 355: 12–23.

Parkinson, C., Kleinbaum, A. M., Wheatley, T. (2017). Spontaneous neural encoding of social network position. Nature Human Behaviour 1: 0072.

Pérez-Barbería, J., Shultz, S., Dunbar, R. I. M. (2007). Evidence for intense coevolution of sociality and brain size in three orders of mammals. Evolution 61: 2811–2821.

Powell, J., Lewis, P. A., Roberts, N., García-Fiñana, M., Dunbar, R. I. M. (2012) Orbital prefrontal cortex volume predicts social network size: an imaging study of individual differences in humans. Proceedings of the Royal Society, London, 279B: 2157–2162.

Powell, J., Kemp, G., Dunbar, R. I. M., Roberts, N., Sluming, V., García-Fiñana, M. (2014). Different association between intentionality competence and prefrontal volume in left-and right-handers. Cortex 54: 63–76.

Sallet, J., Mars, R. B., Noonan, M. A., Neubert, F. X., Jbabdi, S., O’Reilly, J. X., Filippini, N., Thomas, A. G., Rushworth, M. F. S. (2013). The organization of dorsal prefrontal cortex in humans and macaques. Journal of Neuroscience 33:12255–12274.

Shultz, S., Dunbar, R. I. M. (2007). The evolution of the social brain: Anthropoid primates contrast with other vertebrates. Proceedings of the Royal Society, London, 274B: 2429–2436.

Shultz, S., Dunbar, R. I. M. (2010). Social bonds in birds are associated with brain size and contingent on the correlated evolution of life-history and increased parental investment. Biological Journal of the Linnean Society 100: 111–123.

Shultz, S., Dunbar, R. I. M. (2010). Encephalisation is not a universal macroevolutionary phenomenon in mammals but is associated with sociality. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 107: 21582–21586.

Zerubavel, N., Bearman, P. S., Weber, J., Ochsner, K. N. (2015). Neural mechanisms tracking popularity in real-world social networks. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 112: 15072–15077.

4. fejezet: A barátság körei

Arnaboldi, V., Passarella, A., Conti, M., Dunbar, R. I. M. (2015). Online Social Networks: Human Cognitive Constraints in Facebook and Twitter Personal Graphs. Amsterdam: Elsevier

Binder, J. F., Roberts, S. B. G., Sutcliffe, A. G. (2012). Closeness, loneliness, support: Core ties and significant ties in personal communities. Social Networks 34: 206–214.

Buys, C. J., Larson, K. L. (1979). Human sympathy groups. Psychological Reports 45: 547–553.

Cartright, D., Harary, F. (1956). Structural balance: a generalization of Heider’s theory. Psychological Review 63: 277–292.

Curry, O., Roberts, S. B. G., Dunbar, R. I. M. (2013). Altruism in social networks: evidence for a “kinship premium”. British Journal of Psychology 104: 283–295.

Dunbar, R. I. M., MacCarron, P., Shultz, S. (2018). Primate social group sizes exhibit a regular scaling pattern with natural attractors. Biology Letters 14: 20170490.

Dunbar, R. I. M., Arnaboldi, V., Conti, M., Passarella, A. (2015). The structure of online social networks mirrors those in the offline world. Social Networks 43: 39–47.

Grove, M. (2010). Stone circles and the structure of Bronze Age society. Journal of Archaeological Science 37: 2612–2621.

Hamilton, M. J., Milne, B. T., Walker, R. S., Burger, O., Brown, J. H. (2007). The complex structure of hunter-gatherer social networks. Proceedings of the Royal Society, London, 274B: 2195–2202.

Hill, R., Bentley, A., Dunbar, R. I. M. (2008). Network scaling reveals consistent fractal pattern in hierarchical mammalian societies. Biology Letters 4: 748–751.

Jenkins, R., Dowsett, A. J., Burton, A. M. (2018). How many faces do people know? Proceedings of the Royal Society, London, 285B: 20181319.

Klimek, P., Thurner, S. (2013). Triadic closure dynamics drives scaling laws in social multiplex networks. New Journal of Physics 15: 063008.

Kordsmeyer, T., MacCarron, P., Dunbar, R. I. M. (2017). Sizes of permanent campsites reflect constraints on natural human communities. Current Anthropology 58: 289–294.

MacCarron, P., Kaski, K., Dunbar, R. I. M. (2016). Calling Dunbar’s numbers. Social Networks 47: 151–155.

Miritello, G., Moro, E., Lara, R., Martínez-López, R., Belchamber, J., Roberts, S. B. G., Dunbar, R. I. M. (2013). Time as a limited resource: communication strategy in mobile phone networks. Social Networks 35: 89–95.

Molho, C., Roberts, S. G., De Vries, R. E., Pollet, T. V. (2016). The six dimensions of personality (HEXACO) and their associations with network layer size and emotional closeness to network members. Personality and Individual Differences 99: 144–148.

Pollet, T. V., Roberts, S. B. G., Dunbar, R. I. M. (2011). Extraverts have larger social network layers but do not feel emotionally closer to individuals at any layer. Journal of Individual Differences 32: 161–169.

Sutcliffe, A., Bender, J., Dunbar, R. I. M. (2018). Activity in social media and intimacy in social relationships. Computers in Human Behavior 85: 227–235.

Sutcliffe, A., Dunbar, R. I. M., Wang, D. (2016). Modelling the evolution of social structure. PLoS One 11: e0158605.

Sutcliffe, A., Dunbar, R. I. M., Binder, J., Arrow, H. (2012). Relationships and the social brain: integrating psychological and evolutionary perspectives. British Journal of Psychology 103: 149–168.

Takano, M., Fukuda, I. (2017). Limitations of time resources in human relationships determine social structures. Palgrave Communications 3: 17014.

Tamarit, I., Cuesta, J., Dunbar, R. I. M., Sánchez, A. (2018). Cognitive resource allocation determines the organisation of personal networks. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 115: 1719233115.

Wellman, B., Wortley, S. (1990). Different strokes from different folks: Community ties and social support. American Journal of Sociology 96: 558–588.

Whitmeyer, J. M. (2002). A deductive approach to friendship networks. Journal of Mathematical Sociology 26: 147–165.

Zhou, W.-X., Sornette, D., Hill, R. A., Dunbar, R. I. M. (2005). Discrete hierarchical organization of social group sizes. Proceedings of the Royal Society, London, 272B: 439–444.

5. fejezet: Társas ujjlenyomatunk

Aledavood, T., López, E., Roberts, S. B. G., Reed-Tsochas, F., Moro, E., Dunbar, R. I. M., Saramäki, J. (2015). Daily rhythms in mobile telephone communication. PLoS One 10: e0138098.

Aledavood, T., López, E., Roberts, S. B. G., Reed-Tsochas, F., Moro, E., Dunbar, R. I. M., Saramäki, J. (2016). Channelspecific daily patterns in mobile phone communication. In S. Battiston, F. De Pellegrini, G. Caldarelli, E. Merelli (eds.) Proceedings of ECCS 2014, 209–218. Berlin: Springer

Barrett, L., Dunbar, R. I. M., Lycett, J. (2000). Human Evolutionary Psychology. Macmillan–Palgrave – Princeton University Press

Bhattacharya, K., Ghosh, A., Monsivais, D., Dunbar, R. I. M., Kaski, K. (2017). Absence makes the heart grow fonder: social compensation when failure to interact risks weakening a relationship. EPJ Data Science 6: 1–10.

Dávid-Barrett, T., Dunbar, R. I. M. (2014). Social elites emerge naturally in an agent-based framework when interaction patterns are constrained. Behavioral Ecology 25: 58–68.

Devaine, M., San-Galli, A., Trapanese, C., Bardino, G., Hano, C., Saint Jalme, M., …, Daunizeau, J. (2017). Reading wild minds: a computational assay of Theory of Mind sophistication across seven primate species. PLoS Computational Biology 13: e1005833.

Dunbar, R. I. M. (1998). Theory of mind and the evolution of language. In J. Hurford, M. Studdart-Kennedy, C. Knight (eds.) Approaches to the Evolution of Language, 92–110. Cambridge: Cambridge University Press

Ghosh, A., Monsivais, D., Bhattacharya, K., Dunbar, R. I. M., Kaski, K. (2019). Quantifying gender preferences in human social interactions using a large cellphone dataset. EPJ Data Science 8: 9.

Jo, H.-H., Saramäki, J., Dunbar, R. I. M., Kaski, K. (2014). Spatial patterns of close relationships across the lifespan. Scientific Reports 4: 6988.

Kraut, R., Patterson, M., Lundmark, V., Kiesler, S., Mukophadhyay, T., Scherlis, W. (1998). Internet paradox: a social technology that reduces social involvement and psychological well-being? American Psychologist 53: 1017.

Lu, Y.-E., Roberts, S., Lió, P., Dunbar, R. I. M., Crowcroft, J. (2009). Size matters: variation in personal network size, personality and effect on information transmission. In Proceedings of IEEE International Conference on Social Computing, Vancouver, Canada, 2009. IEEE Publications

Martin, J. L., Yeung, K. T. (2006). Persistence of close personal ties over a 12-year period. Social Networks 28: 331–362.

Mok, D., Wellman, B. (2007). Did distance matter before the Internet?: interpersonal contact and support in the 1970s. Social Networks 29: 430–461.

Monsivais, M., Bhattacharya, K., Ghosh, A., Dunbar, R. I. M., Kaski, K. (2017). Seasonal and geographical impact on human resting periods. Scientific Reports 7: 10717.

Monsivais, D., Ghosh, A., Bhattacharya, K., Dunbar, R. I. M., Kaski, K. (2017). Tracking urban human activity from mobile phone calling patterns. PLoS Computational Biology 13: e1005824.

Roberts, S. B. G., Dunbar, R. I. M. (2015). Managing relationship decay: network, gender, and contextual effects. Human Nature 26: 426–450.

Saramäki, J., Leicht, E., López, E., Roberts, S. B. G., Reed-Tsochas, F., Dunbar, R. I. M. (2014). The persistence of social signatures in human communication. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 111: 942–947.

DeScioli, P., Kurzban, R. (2009). The alliance hypothesis for human friendship. PloS One 4: e5802.

Smoreda, Z., Licoppe, C. (2000). Gender-specific use of the domestic telephone. Social Psychology Quarterly 63: 238–252.

Sutcliffe, A., Dunbar, R. I. M., Wang, D. (2014). Modelling the evolution of social structure. PLoS One 11: e0158605.

6. fejezet: Barátaink az elménkben

Amiez, C., Sallet, J., Hopkins, W. D., Meguerditchian, A., Hadj-Bouziane, F., Hamed, S. B., et al. (2019). Sulcal organization in the medial frontal cortex provides insights into primate brain evolution. Nature Communications 10: 3437.

Astington, J. W. (1993). The Child’s Discovery of the Mind. Cambridge (MA): Cambridge University Press

Baron-Cohen, S., Leslie, A. M., Frith, U. (1985). Does the autistic child have a theory of mind? Cognition 21: 37–46.

Carlson, S. M., Moses, L. J., Breton, C. (2002). How specific is the relation between executive function and theory of mind? Contributions of inhibitory control and working memory. Infant and Child Development 11: 73–92.

Casey, B. J., Somerville, L. H., Gotlib, I. H., Ayduk, O., Franklin, N. T., Askren, M. K., Jonides, J., Berman, M. G., Wilson, N. L., et al. (2011). Behavioral and neural correlates of delay of gratification 40 years later. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 10: 14998–15003.

Crockett, M. J., Braams, B. R., Clark, L., Tobler, P. N., Robbins, T. W., Kalenscher, T. (2013). Restricting temptations: neural mechanisms of precommitment. Neuron 79: 391–401.

Dunbar, R. I. M., Launay, J., Curry, O. (2016). The complexity of jokes is limited by cognitive constraints on mentalizing. Human Nature 27: 130–140.

Dunbar, R. I. M., McAdam, M., O’Connell, S. (2005). Mental rehearsal in great apes and humans. Behavioral Processes 69: 323–330.

Happé, F. (1994). Autism: An Introduction to Psychological Theory. London: University College London Press

Hardin, G. (1968). The tragedy of the commons. Science 162: 1243–1248.

Kinderman, P., Dunbar, R. I. M., Bentall, R. P. (1998). Theoryof-mind deficits and causal attributions. British Journal of Psychology 89: 191–204.

Krupenye, C., Kano, F., Hirata, S., Call, J., Tomasello, M. (2016). Great apes anticipate that other individuals will act according to false beliefs. Science 354: 110–114.

Launay, J., Pearce, E., Wlodarski, R., Van Duijn, M., Carney, J., Dunbar, R. I. M. (2015). Higher-order mentalising and executive functioning. Personality and Individual Differences 86: 6–14.

Lewis, P. A., Rezaie, R., Browne, R., Roberts, N., Dunbar, R. I. M. (2011). Ventromedial prefrontal volume predicts understanding of others and social network size. NeuroImage 57: 1624–1629.

Lewis, P., Birch, A., Hall, A., Dunbar, R. I. M. (2017). Higher order intentionality tasks are cognitively more demanding. Social, Cognitive and Affective Neuroscience 12: 1063–1071.

Mars, R. B., Foxley, S., Verhagen, L., Jbabdi, S., Sallet, J., Noonan, M. P., Neubert, F.-X., Andersson, J., Croxson, P., Dunbar, R. I. M., et al. (2016). The extreme capsule fiber complex in humans and macaque monkeys: a comparative diffusion MRI tractography study. Brain Structure and Function 221: 4059–4071.

Passingham, R. E., Wise, S. P. (2012). The Neurobiology of the Prefrontal Cortex: Anatomy, Evolution, and the Origin of Insight. Oxford: Oxford University Press

Powell, J., Lewis, P., Dunbar, R. I. M., García-Fiñana, M., Roberts, N. (2010). Orbital prefrontal cortex volume correlates with social cognitive competence. Neuropsychologia 48: 3554–3562.

Powell, J., Kemp, G., Dunbar, R. I. M., Roberts, N., Sluming, V., García-Fiñana, M. (2014). Different association between intentionality competence and prefrontal volume in left-and right-handers. Cortex 54: 63–76.

Santiesteban, I., Banissy, M. J., Catmur, C., Bird, G. (2012). Enhancing social ability by stimulating right temporoparietal junction. Current Biology 22: 2274–2277.

Shultz, S., Dunbar, R. I. M. (2010). Species differences in executive function correlate with hippocampus volume and neocortex ratio across non-human primates. Journal of Comparative Psychology 124: 252–260.

Stiller, J., Dunbar, R. I. M. (2007). Perspective-taking and memory capacity predict social network size. Social Networks 29: 93–104.

7. fejezet: Az idő és az érintés mágiája

Carter, C. S., Grippo, A. J., Pournajafi-Nazarloo, H., Ruscio, M. G., Porges, S. W. (2008). Oxytocin, vasopressin and sociality. Progress in Brain Research 170: 331–336.

Charles, S., Dunbar, R., Farias, M. (2020). The aetiology of social deficits within mental health disorders: The role of the immune system and endogenous opioids. Brain, Behavior and Immunity – Health 1: 100003.

Donaldson, Z. R., Young, L. J. (2008). Oxytocin, vasopressin, and the neurogenetics of sociality. Science 322: 900–904.

Dunbar, R. I. M. (1991). Functional significance of social grooming in primates. Folia Primatologica 57: 121–131.

Dunbar, R. I. M. (2010). The social role of touch in humans and primates: behavioural function and neurobiological mechanisms. Neuroscience, Biobehavioral Reviews 34: 260–268.

Dunbar, R. I. M., Korstjens, A., Lehmann, J. (2009). Time as an ecological constraint. Biological Reviews 84: 413–429.

Gursul, D., Goksan, S., Hartley, C., Mellado, G. S., Moultrie, F., Hoskin, A., Adams, E., Hathway, G., Walker, S., McGlone, F., Slater, R. (2018). Stroking modulates noxious-evoked brain activity in human infants. Current Biology 28: R1380–R1381.

Henrich, J., Boyd, R., Bowles, S., Camerer, C., Fehr, E., Gintis, H., et al. (2005). “Economic man” in cross-cultural perspective: Behavioral experiments in 15 small-scale societies. Behavioral and Brain Sciences 28: 795–815.

Inagaki, T. K., Eisenberger, N. I. (2013). Shared neural mechanisms underlying social warmth and physical warmth. Psychological Science 24: 2272–2280.

Inagaki, T. K., Ray, L. A., Irwin, M. R., Way, B. M., Eisenberger, N. I. (2016). Opioids and social bonding: naltrexone reduces feelings of social connection. Social Cognitive and Affective Neuroscience 11: 728–735.

Johnson, K., Dunbar, R. I. M. (2016). Pain tolerance predicts human social network size. Scientific Reports 6: 25267.

Keverne, E. B., Martensz, N., Tuite, B. (1989). Beta-endorphin concentrations in cerebrospinal fluid of monkeys are influenced by grooming relationships. Psychoneuroendocrinology 14: 155–161.

Lehmann, J., Korstjens, A. H., Dunbar, R. I. M. (2007). Group size, grooming and social cohesion in primates. Animal Behaviour 74: 1617–1629.

Loseth, G. E., Ellingsen, D. M., Leknes, S. (2014). Statedependent μ-opioid Modulation of Social Motivation: a model. Frontiers in Behavioral Neuroscience 8: 430.

Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2011). The brain opioid theory of social attachment: a review of the evidence. Behaviour 148: 985–1025.

Nave, G., Camerer, C., McCullough, M. (2015). Does oxytocin increase trust in humans? A critical review of research. Perspectives on Psychological Science 10: 772–789.

Nummenmaa, L., Manninen, S., Tuominen, L., Hirvonen, J., Kalliokoski, K. K., Nuutila, P., Jääskeläinen, I. P., Hari, R., Dunbar, R. I. M., Sams, M. (2015) Adult attachment style is associated with cerebral μ-opioid receptor availability in humans. Human Brain Mapping 36: 3621–3628.

Nummenmaa, L., Tuominen, L., Dunbar, R. I. M., Hirvonen, J., Manninen, S., Arponen, E., Machin, A., Hari, R., Jääskeläinen, I. P., Sams, M. (2016). Reinforcing social bonds by touching modulates endogenous μ-opioid system activity in humans. NeuroImage 138: 242–247.

Olausson, H., Wessberg, J., Morrison, I., McGlone, F., Vallbo, A. (2010). The neurophysiology of unmyelinated tactile afferents. Neuroscience and Biobehavioral Reviews 34: 185–191.

Van Overwalle, F. (2009). Social cognition and the brain: a metaanalysis. Human Brain Mapping 30: 829–858.

Pearce, E., Wlodarski, R., Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2017). Variation in the β-endorphin, oxytocin, and dopamine receptor genes is associated with different dimensions of human sociality. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 112 114: 5300–5305.

Pearce, E., Wlodarski, R., Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2018). The influence of genetic variation on social disposition, romantic relationships and social networks: a replication study. Adaptive Human Behavior and Physiology 4: 400–422.

Pellissier, L. P., Gandía, J., Laboute, T., Becker, J. A., Le Merrer, J. (2018). μ opioid receptor, social behaviour and autism spectrum disorder: reward matters. British Journal of Pharmacology 175: 2750–2769.

Resendez, S. L., Aragona, B. J. (2013). Aversive motivation and the maintenance of monogamous pair bonding. Reviews in the Neurosciences 24: 51–60.

Resendez, S. L., Dome, M., Gormley, G., Franco, D., Nevárez, N., Hamid, A. A., Aragona, B. J. (2013). μ-opioid receptors within subregions of the striatum mediate pair bond formation through parallel yet distinct reward mechanisms. Journal of Neuroscience 33: 9140–9149.

Seyfarth, R. M., Cheney, D. L. (1984). Grooming, alliances and reciprocal altruism in vervet monkeys. Nature 308: 541.

Sutcliffe, A., Dunbar, R. I. M., Binder, J., Arrow, H. (2012). Relationships and the social brain: integrating psychological and evolutionary perspectives. British Journal of Psychology 103: 149–168.

Suvilehto, J., Glerean, E., Dunbar, R. I. M., Hari, R., Nummenmaa, L. (2015). Topography of social touching depends on emotional bonds between humans. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 112: 13811–16.

Suvilehto, J., Nummenmaa, L., Harada, T., Dunbar, R. I. M., Hari, R., Turner, R., Sadato, N., Kitada, R. (2019). Cross-cultural similarity in relationship-specific social touching. Proceedings of the Royal Society, London, 286B: 20190467.

8. fejezet: A baráti kapcsolatok megkötése

Bandy, M. S. (2004). Fissioning, scalar stress, and social evolution in early village societies. American Anthropologist 106: 322–333.

Brown, S., Savage, P. E., Ko, A. M. S., Stoneking, M., Ko, Y. C., Loo, J. H., Trejaut, J. A. (2014). Correlations in the population structure of music, genes and language. Proceedings of the Royal Society, London, 281B: 20132072.

Cohen, E., Ejsmond-Frey, R., Knight, N., Dunbar, R. I. M. (2010). Rowers’ high: behavioural synchrony is correlated with elevated pain thresholds. Biology Letters 6: 106–108.

Davila Ross, M., Owren, M. J., Zimmermann, E. (2009). Reconstructing the evolution of laughter in great apes and humans. Current Biology 19: 1–6.

Dezecache, G., Dunbar, R. I. M. (2012). Sharing the joke: the size of natural laughter groups. Evolution and Human Behaviour 33: 775–779.

Dunbar, R. I. M. (2012). Bridging the bonding gap: the transition from primates to humans. Philosophical Transactions of the Royal Society, London, 367B: 1837–1846.

Dunbar, R. I. M. (2014). Human Evolution. Harmondsworth: Pelican and New York: Oxford University Press

Dunbar, R. I. M. (2017). Breaking bread: the functions of social eating. Adaptive Human Behavior and Physiology 3: 198–211.

Dunbar, R. I. M., Kaskatis, K., MacDonald, I., Barra, V. (2012). Performance of music elevates pain threshold and positive affect. Evolutionary Psychology 10: 688–702.

Dunbar, R. I. M., Baron, R., Frangou, A., Pearce, E., Van Leeuwen, E. J. C., Stow, J., Partridge, P., MacDonald, I., Barra, V., Van Vugt, M. (2012). Social laughter is correlated with an elevated pain threshold. Proceedings of the Royal Society, London, 279B, 1161–1167.

Dunbar, R. I. M., Launay, J., Wlodarski, R., Robertson, C., Pearce, E., Carney, J., MacCarron, P. (2017). Functional benefits of (modest) alcohol consumption. Adaptive Human Behavior and Physiology 3: 118–133.

Dunbar, R. I. M., Teasdale, B., Thompson, J., Buddelman, F., Duncan, S., van Emde Boas, E., Maguire, L. (2016). Emotional arousal when watching drama increases pain threshold and social bonding. Royal Society Open Science 3: 160288.

Gray, A., Parkinson, B., Dunbar, R. (2015). Laughter’s influence on the intimacy of self-disclosure. Human Nature 26: 28–43.

Hockings, K., Dunbar, R. I. M. (eds.) (2019). Alcohol and Humans: A Long and Social Affair. Oxford: Oxford University Press

Keverne, E. B., Martensz, N., Tuite, B. (1989). Beta-endorphin concentrations in cerebrospinal fluid of monkeys are influenced by grooming relationships. Psychoneuroendocrinology 14: 155–161.

Manninen, S., Tuominen, L., Dunbar, R. I. M., Karjalainen, T., Hirvonen, J., Arponen, E., Hari, R., Jääskeläinen, I., Sams, M., Nummenmaa, L. (2017). Social laughter triggers endogenous opioid release in humans. Journal of Neuroscience 37: 6125–6131.

Pearce, E., Launay, J., Dunbar, R. I. M. (2015). The ice-breaker effect: singing mediates fast social bonding. Royal Society Open Science 2: 150221.

Pearce, E., Launay, J., van Duijn, M., Rotkirch, A., Dávid-Barrett, T., Dunbar, R. I. M. (2014). Singing together or apart: The effect of competitive and cooperative singing on social bonding within and between sub-groups of a university fraternity. Psychology of Music 44: 1255–1273.

Provine, R. R. (2001). Laughter: A Scientific Investigation. Harmondsworth: Penguin

Rennung, M., Göritz, A. S. (2015). Facing sorrow as a group unites. Facing sorrow in a group divides. PloS One 10: e0136750.

Robertson, C., Tarr, B., Kempnich, M., Dunbar, R. I. M. (2017). Rapid partner switching may facilitate increased broadcast group size in dance compared with conversation groups. Ethology 123: 736–747.

Sherif, M., Harvey, O. J., White, B. J., Hood, W., Sherif, C. W. (1961). Intergroup Conflict and Cooperation: The Robbers Cave Experiment. Norman OK: The University Book Exchange

Tarr, B., Launay, J., Dunbar, R. I. M. (2014). Silent disco: dancing in synchrony leads to elevated pain thresholds and social closeness. Evolution and Human Behavior 37: 343–349.

Tarr, B., Launay, J., Cohen, E., Dunbar, R. I. M. (2015). Synchrony and exertion during dance independently raise pain threshold and encourage social bonding. Biology Letters 11: 20150767.

Tarr, B., Launay, J., Dunbar, R. I. M. (2017). Naltrexone blocks endorphins released when dancing in synchrony. Adaptive Human Behavior and Physiology 3: 241–254.

Weinstein, D., Launay, J., Pearce, E., Dunbar, R., Stewart, L. (2014). Singing and social bonding: changes in connectivity and pain threshold as a function of group size. Evolution and Human Behavior 37: 152–158.

9. fejezet: A barátság nyelvei

Anderson, E., Siegel, E. H., Bliss-Moreau, E., Barrett, L. F. (2011). The visual impact of gossip. Science 332: 1446–1448.

Beersma, B., Van Kleef, G. A. (2011). How the grapevine keeps you in line: Gossip increases contributions to the group. Social Psychological and Personality Science 2: 642–649.

Bryant, G. A., Aktipis, C. A. (2014). The animal nature of spontaneous human laughter. Evolution and Human Behavior 35: 327–335.

Bryant, G. A., Fessler, D. M. T., Fusaroli, R., Clint, E., Aarøe, L., Apicella, C. L., et al. (2016). Detecting affiliation in colaughter across 24 societies. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 113: 1524993113.

Carney, J., Wlodarski, R., Dunbar, R. I. M. (2014). Inference or enaction? The influence of genre on the narrative processing of other minds. PLoS One 9: e114172.

Cowan, M. L., Watkins, C. D., Fraccaro, P. J., Feinberg, D. R., Little, A. C. (2016). It’s the way he tells them (and who is listening): men’s dominance is positively correlated with their preference for jokes told by dominant-sounding men. Evolution and Human Behavior 37: 97–104.

Curry, O., Dunbar, R. I. M. (2011). Altruism in networks: the effect of connections. Biology Letters 7: 651–653.

Dahmardeh, M., Dunbar, R. I. M. (2017). What shall we talk about in Farsi? Content of everyday conversations in Iran. Human Nature 28: 423–433.

Dávid-Barrett, T., Dunbar, R. I. M. (2014). Language as a coordination tool evolves slowly. Royal Society Open Science 3: 160259.

Dezecache, G., Dunbar, R. I. M. (2013). Sharing the joke: the size of natural laughter groups. Evolution and Human Behavior 33: 775–779.

Dunbar, R. I. M. (2009). Why only humans have language. In R. Botha, C. Knight (eds.) The Prehistory of Language, 12–35. Oxford: Oxford University Press

Dunbar, R. I. M. (2014). Human Evolution. Harmondsworth: Pelican and New York: Oxford University Press

Dunbar, R. I. M. (2016). Sexual segregation in human conversations. Behaviour 153: 1–14.

Dunbar, R. I. M., Duncan, N., Nettle, D. (1995). Size and structure of freely forming conversational groups. Human Nature 6: 67–78.

Dunbar, R. I. M., Duncan, N., Marriot, A. (1997). Human conversational behaviour. Human Nature 8: 231–246.

Dunbar, R. I. M., Robledo del Canto, J.-P., Tamarit, I., Cross, I., Smith, E. (in press). Nonverbal auditory cues allow relationship quality to be inferred during conversations

Dunbar, R. I. M., Baron, R., Frangou, A., Pearce, E., van Leeuwen, E. J. C., Stow, J., Partridge, P., MacDonald, I., Barra, V., Van Vugt, M. (2012). Social laughter is correlated with an elevated pain threshold. Proceedings of the Royal Society, London, 279B, 1161–1167.

Freeberg, T. M. (2006). Social complexity can drive vocal complexity: group size influences vocal information in Carolina chickadees. Psychological Science 17: 557–561.

Gray, A., Parkinson, B., Dunbar, R. I. M. (2015). Laughter’s influence on the intimacy of self-disclosure. Human Nature 26: 28–43.

Kniffin, K. M., Wilson, D. S. (2005). Utilities of gossip across organizational levels. Human Nature 16: 278–292.

Krems, J., Dunbar, R. I. M. (2013). Clique size and network characteristics in hyperlink cinema: constraints of evolved psychology. Human Nature 24: 414–429.

Krems, J., Neuberg, S., Dunbar, R. I. M. (2016). Something to talk about: are conversation sizes constrained by mental modeling abilities? Evolution and Human Behavior 37: 423–428.

Mehl, M. R., Vazire, S., Holleran, S. E., Clark, C. S. (2010). Eavesdropping on happiness: Well-being is related to having less small talk and more substantive conversations. Psychological Science 21: 539–541.

Mehrabian, A. (2017). Nonverbal Communication. London: Routledge

Mehu, M., Dunbar, R. I. M. (2008). Naturalistic observations of smiling and laughing in human group interactions. Behaviour 145: 1747–1780.

Mehu, M., Grammer, K., Dunbar, R. I. M. (2007). Smiles when sharing. Evolution and Human Behavior 6: 415–422.

Mehu, M., Little, A., Dunbar, R. I. M. (2007). Duchenne smiles and the perception of generosity and sociability in faces. Journal of Evolutionary Psychology 7: 183–196.

Mesoudi, A., Whiten, A., Dunbar, R. I. M. (2006). A bias for social information in human cultural transmission. British Journal of Psychology 97: 405–423.

Oesch, N., Dunbar, R. I. M. (2017). The emergence of recursion in human language: mentalising predicts recursive syntax task performance. Journal of Neurolinguistics 43: 95–106.

O’Nions, E., Lima, C. F., Scott, S. K., Roberts, R., McCrory, E. J., Viding, E. (2017). Reduced laughter contagion in boys at risk for psychopathy. Current Biology 27: 3049–3055.

Provine, R. R. (2001). Laughter: A Scientific Investigation. Harmondsworth: Penguin

Redhead, G., Dunbar, R. I. M. (2013). The functions of language: an experimental study. Evolutionary Psychology 11: 845–854.

Reed, L. I., Deutchman, P., Schmidt, K. L. (2015). Effects of tearing on the perception of facial expressions of emotion. Evolutionary Psychology 13: 1474704915613915.

Scott, S. K., Lavan, N., Chen, S., McGettigan, C. (2014). The social life of laughter. Trends in Cognitive Sciences 18: 618–620.

Stiller, J., Nettle, D., Dunbar, R. I. M. (2004). The small world of Shakespeare’s plays. Human Nature 14: 397–408.

Waller, B. M., Hope, L., Burrowes, N., Morrison, E. R. (2011). Twelve (not so) angry men: managing conversational group size increases perceived contribution by decision makers. Group Processes, Intergroup Relations 14: 835–843.

Wiessner, P. W. (2014). Embers of society: firelight talk among the Ju/’hoansi Bushmen. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 111: 14027–14035.

10. fejezet: A hasonszőrűek szeretete és a barátság hét pillére

Argyle, M., Henderson, M. (1984). The rules of friendship. Journal of Social and Personal Relationships 1: 211–237.

Backstrom, L., Bakshy, E., Kleinberg, J. M., Lento, T. M., Rosenn, I. (2011). Center of attention: How facebook users allocate attention across friends. In Fifth International AAAI Conference on Weblogs and Social Media

Burton-Chellew, M., Dunbar, R. I. M. (2015). Hamilton’s Rule predicts anticipated social support in humans. Behavioral Ecology 26: 130–137.

Cosmides, L., Tooby, J., Kurzban, R. (2003). Perceptions of race. Trends in Cognitive Sciences 7: 173–179.

Curry, O., Dunbar, R. I. M. (2013). Sharing a joke: the effects of a similar sense of humor on affiliation and altruism. Evolution and Human Behavior 34: 125–129.

Curry, O., Dunbar, R. I. M. (2013). Do birds of a feather flock together? The relationship between similarity and altruism in social networks. Human Nature 24: 336–347.

Devine, T. M. (2012). Scotland’s Empire. Harmondsworth: Penguin

Domingue, B. W., Belsky, D. W., Fletcher, J. M., Conley, D., Boardman, J. D., Harris, K. M. (2018). The social genome of friends and schoolmates in the National Longitudinal Study of Adolescent to Adult Health. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 115: 702–707.

Dunbar, R. I. M. (2016). Sexual segregation in human conversations. Behaviour 153: 1–14.

Dunbar, R. I. M. (2018). The anatomy of friendship. Trends in Cognitive Sciences 22: 32–51.

Dunbar, R. I. M. (2019). From there to now, and the origins of some ideas. In D. Shankland (ed.) Dunbar’s Number, 5–20. Royal Anthropological Institute Occasional Papers No. 45. Canon Pyon: Sean Kingston

Foccia, C., Butler, J., Girard, F., Goslin, J. (2009). Categorization of regional and foreign accent in 5-to 7-year-old British children. International Journal of Behavioral Development 33: 366–375.

Fowler, J. H., Settle, J. E., Christakis, N. A. (2011). Correlated genotypes in friendship networks. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 108: 1993–1997.

Hall, J. A. (2012). Friendship standards: The dimensions of ideal expectations. Journal of Social and Personal Relationships 29: 884–907.

Kinzler, K. D., Dupoux, E., Spelke, E. S. (2007). The native language of social cognition. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 104: 12577–12580.

Kinzler, K. D., Shutts, K., DeJesus, J., Spelke, E. S. (2009). Accent trumps race in guiding children’s social preferences. Social Cognition 27: 623–634.

Laakasuo, M., Rotkirch, A., Van Duijn, M., Berg, V., Jokela, M., Dávid-Barrett, T., Miettinen, A., Pearce, E., Dunbar, R. (2020). Homophily in personality enhances group success among real-life friends. Frontiers in Psychology 11: 710.

Laniado, D., Volkovich, Y., Kappler, K., Kaltenbrunner, A. (2016). Gender homophily in online dyadic and triadic relationships. EPJ Data Science 5: 19.

Launay, J., Dunbar, R. I. M. (2016). Playing with strangers: which shared traits attract us most to new people? PLoS One 10: e0129688.

Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2013). Sex and gender in romantic partnerships and best friendships. Journal of Relationship Research 4: e8.

McPherson, M., Smith-Lovin, L., Cook, J. M. (2001). Birds of a feather: homophily in social networks. Annual Review of Sociology 27: 415–444.

Nettle, D., Dunbar, R. I. M. (1997). Social markers and the evolution of reciprocal exchange. Current Anthropology 38: 93–99.

Oates, K., Wilson, M. (2002). Nominal kinship cues facilitate altruism. Proceedings of the Royal Society, London, 269B: 105–109.

Parkinson, C., Kleinbaum, A. M., Wheatley, T. (2018). Similar neural responses predict friendship. Nature Communications 9: 332.

Pearce, E., Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2020). Sex differences in intimacy levels in best friendships and romantic partnerships. Adaptive Human Behavior and Physiology (in press)

Tamarit, I., Cuesta, J., Dunbar, R. I. M., Sánchez, A. (2018). Cognitive resource allocation determines the organisation of personal networks. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 115: 1719233115.

Thomas, M. G., Stumpf, M. P., Härke, H. (2006). Evidence for an apartheid-like social structure in early Anglo-Saxon England. Proceedings of the Royal Society, London, 273B: 2651–2657.

Trudgill, P. (2000). The Dialects of England. New York: Wiley

11. fejezet: Bizalom és barátság

Bacha-Trams, M., Glerean, E., Dunbar, R. I. M., Lahnakoski, J., Ryyppö, E., Sams, M., Jääskeläinen, I. (2017). Differential inter-subject correlation of brain activity when kinship is a variable in moral dilemma. Scientific Reports 7: 14244.

Barrio, R., Govezensky, T., Dunbar, R. I. M., Iñiguez, G., Kaski, K. (2015). Dynamics of deceptive interactions in social networks. Journal of the Royal Society Interface 12: 20150798.

Carlisi, C. O., Moffitt, T. E., Knodt, A. R., Harrington, H., Ireland, D., Melzer, T. R., Poulton, R., Ramrakha, S., Caspi, A., Hariri, A. R., Viding, E. (2020). Associations between life-course-persistent antisocial behaviour and brain structure in a population-representative longitudinal birth cohort. Lancet Psychiatry 7: 245–253.

Cikara, M., Fiske, S. T. (2012). Stereotypes and schadenfreude: Affective and physiological markers of pleasure at outgroup misfortunes. Social Psychological and Personality Science 3: 63–71.

Combs, D. J., Powell, C. A., Schurtz, D. R., Smith, R. H. (2009). Politics, schadenfreude, and ingroup identification: The sometimes happy thing about a poor economy and death. Journal of Experimental Social Psychology 45: 635–646.

Devine, T. M. (2012). Scotland’s Empire. Harmondsworth: Penguin

Dunbar, R. I. M. (2020). Evolution: What Everyone Needs to Know. New York: Oxford University Press

Dunbar, R. I. M., Clark, A., Hurst, N. L. (1995). Conflict and cooperation among the Vikings: contingent behavioural decisions. Ethology and Sociobiology 16: 233–246.

Farrington, D. P. (2019). The development of violence from age 8 to 61. Aggressive Behavior 45: 365–376.

Iñiguez, G., Govezensky, T., Dunbar, R. I. M., Kaski, K., Barrio, R. (2014). Effects of deception in social networks. Proceedings of the Royal Society, London, 281B: 20141195

Jensen, L. A., Arnett, J. J., Feldman, S. S., Cauffman, E. (2004). The right to do wrong: lying to parents among adolescents and emerging adults. Journal of Youth and Adolescence 33: 101–112.

Knox, D., Schacht, C., Holt, J., Turner, J. (1993). Sexual lies among university students. College Studies Journal 27: 269–272.

Little, A., Jones, B., DeBruine, L., Dunbar, R. I. M. (2013). Accuracy in discrimination of self-reported cooperators using static facial information. Personality and Individual Differences 54: 507–512.

Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2016). Is kinship a schema? Moral decisions and the function of the human kin naming system. Adaptive Human Behavior and Physiology 2: 195–219.

Madsen, E., Tunney, R., Fieldman, G., Plotkin, H., Dunbar, R. I. M., Richardson, J., McFarland, D. (2007). Kinship and altruism: a cross-cultural experimental study. British Journal of Psychology 98: 339–359.

Mealey, L., Daood, C., Krage, M. (1996). Enhanced memory for faces of cheaters. Ethology and Sociobiology 17: 119–128.

Moffitt, T., Caspi, A., Rutter, M., Silva, P. (2001). Sex Differences in Antisocial Behaviour: Conduct Disorder, Delinquency, and Violence in the Dunedin Longitudinal Study. Cambridge: Cambridge University Press

Ostrom, E., Gardner, R., Walker, J. (1994). Rules, Games and Common-Pool Resources. Ann Arbor: University of Michigan Press

Palmstierna, M., Frangou, A., Wallette, A., Dunbar, R. I. M. (2017). Family counts: deciding when to murder among the Icelandic Vikings. Evolution and Human Behavior 38: 175–180.

Reynolds, T., Baumeister, R. F., Maner, J. K. (2018). Competitive reputation manipulation: Women strategically transmit social information about romantic rivals. Journal of Experimental Social Psychology 78: 195–209.

Serota, K. B., Levine, T. R., Boster, F. J. (2010). The prevalence of lying in America: three studies of selfreported lies. Human Communication Research 36: 2–25.

Singer, T., Seymour, B., O’Doherty, J. P., Stephan, K. E., Dolan, R. J., Frith, C. D. (2006). Empathic neural responses are modulated by the perceived fairness of others. Nature 439: 466.

Sofer, C., Dotsch, R., Wigboldus, D. H., Todorov, A. (2015). What is typical is good: The influence of face typicality on perceived trustworthiness. Psychological Science 26: 39–47.

Sutcliffe, A., Wang, D., Dunbar, R. I. M. (2015). Modelling the role of trust in social relationships. Transactions in Internet Technology 15: 2.

Wiessner, P. (2005). Norm enforcement among the Ju/’hoansi Bushmen. Human Nature 16: 115–145.

Wlodarski, R., Dunbar, R. I. M. (2016). When BOLD is thicker than water: processing social information about kin and friends at different levels in the social network. Social, Cognitive and Affective Neuroscience 11: 1952–1960.

12. fejezet: Barátság és szerelem

Acevedo, B. P., Aron, A., Fisher, H. E., Brown, L. L. (2012). Neural correlates of long-term intense romantic love. Social, Cognitive and Affective Neuroscience 7: 145–159.

Bartels, A., Zeki, S. (2000). The neural basis of romantic love. NeuroReport 11: 3829–3834.

Bartels, A., Zeki, S. (2004). The neural correlates of maternal and romantic love. NeuroImage 24: 1155–1166.

Burton-Chellew, M., Dunbar, R. I. M. (2015). Romance and reproduction are socially costly. Evolutionary Behavioral Science 9: 229–241.

Del Giudice, M. (2011). Sex differences in romantic attachment: a meta-analysis. Personality and Social Psychology Bulletin 37: 193–214.

Dunbar, R. I. M. (2012). The Science of Love and Betrayal. London: Faber, Faber

Dunbar, R. I. M., Dunbar, P. (1980). The pairbond in klipspringer. Animal Behaviour 28: 251–263.

Goel, V., Dolan, R. J. (2003). Explaining modulation of reasoning by belief. Cognition 87: B11–B22.

Grammer, K. (1989). Human courtship behaviour: biological basis and cognitive processing. In A. Rasa, C. Vogel, E. Voland (eds.) The Sociobiology of Sexual and Reproductive Strategies, 147–169. New York: Chapman, Hall

Harcourt, A. H., Harvey, P. H. , Larson, S. G., Short, R. V. (1981). Testis weight, body weight and breeding system in primates. Nature 293: 55–57.

Helle, S., Laaksonen, T. (2009). Latitudinal gradient in 2D:4D. Archives of Sexual Behavior 38: 1–3.

Judge, T. A., Cable, D. M. (2004). The effect of physical height on workplace success and income: preliminary test of a theoretical model. Journal of Applied Psychology 89: 428–441.

Kelly, S., Dunbar, R. I. M. (2001). Who dares wins: heroism versus altruism in female mate choice. Human Nature 12: 89–105.

Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2013). Sex and gender in romantic partnerships and best friendships. Journal of Relationship Research 4: e8.

Manning, J. T., Barley, L., Walton, J., Lewis-Jones, D. I., Trivers, R. L., Singh, D., Thornhill, R., Rohde, P., Bereczkei, T., Henzi, P., Soler, M., Szwed, A. (2000). The 2nd:4th digit ratio, sexual dimorphism, population differences, and reproductive success: evidence for sexually antagonistic genes? Evolution and Human Behavior 21: 163–183.

Markey, P. M., Markey, C. N. (2007). Romantic ideals, romantic obtainment, and relationship experiences: The complementarity of interpersonal traits among romantic partners. Journal of Social and Personal Relationships 24: 517–533.

Murray, S. L., Holmes, J. G. (1997). A leap of faith? Positive illusions in romantic relationships. Personality and Social Psychology Bulletin 23: 586–604.

Murray, S. L., Griffin, D. W., Derrick, J. L., Harris, B., Aloni, M., Leder, S. (2011). Tempting fate or inviting happiness? Unrealistic idealization prevents the decline of marital satisfaction. Psychological Science 22: 619–626.

Nelson, E., Rolian, C., Cashmore, L., Shultz, S. (2011). Digit ratios predict polygyny in early apes, Ardipithecus, Neanderthals and early modern humans but not in Australopithecus. Proceedings of the Royal Society, London, 278B: 1556–1563.

Palchykov, V., Kaski, K., Kertész, J., Barabási, A.-L., Dunbar, R. I. M. (2012). Sex differences in intimate relationships. Scientific Reports 2: 320.

Park, Y., MacDonald, G. (2019). Consistency between individuals’ past and current romantic partners’ own reports of their personalities. Proceedings of the National Academy of Sciences 116: 12793–12797.

Pawlowski, B., Dunbar, R. I. M. (1999). Withholding age as putative deception in mate search tactics. Evolution and Human Behavior 20: 53–69.

Pawlowski, B., Dunbar, R. I. M. (1999). Impact of market value on human mate choice decisions. Proceedings of the Royal Society, London, 266B: 281–285.

Pawlowski, B., Dunbar, R. I. M. (2001). Human mate choice strategies. In J. van Hooff, R. Noë, P. Hammerstein (eds.) Economic Models of Animal and Human Behaviour, 187–202. Cambridge: Cambridge University Press

Pawlowski, B., Dunbar, R. I. M., Lipowicz, A. (2000). Tall men have more reproductive success. Nature 403: 156.

Pearce, E., Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2020). Sex differences in intimacy levels in best friendships and romantic partnerships. Adaptive Human Behavior and Physiology (in press)

Pearce, E., Wlodarski, R., Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2017). Variation in the β-endorphin, oxytocin, and dopamine receptor genes is associated with different dimensions of human sociality. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 114: 5300–5305.

Pearce, E., Wlodarski, R., Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2018). Associations between neurochemical receptor genes, 2D:4D, impulsivity and relationship quality. Biology Letters 14: 20180642.

Pew Research Center: pewresearch.org/

Smith, A., Duggan, M. (2013). Online Dating and Relationships. Report of Pew Research Center

Stone, E. A., Shackleford, T. K., Buss, D. M. (2007). Sex ratio and mate preferences: a cross-cultural investigation. European Journal of Social Psychology 37: 288–296.

Versluys, T. M., Foley, R. A., Skylark, W. J. (2018). The influence of leg-to-body ratio, arm-to-body ratio and intra-limb ratio on male human attractiveness. Royal Society Open Science 5: 171790.

Vohs, K. D., Finkenauer, C., Baumeister, R. F. (2011). The sum of friends’ and lovers’ self-control scores predicts relationship quality. Social Psychological and Personality Science 2 138–145.

Waynforth, D., Dunbar, R. I. M. (1995). Conditional mate choice strategies in humans: evidence from ‘Lonely Hearts’ advertisements. Behaviour 132: 755–779.

Whitty, M. T. (2015). Anatomy of the online dating romance scam. Security Journal 28: 443–455.

Whitty, M. T. (2018). Do you love me? Psychological characteristics of romance scam victims. Cyberpsychology, Behavior, and Social Networking 21: 105–109.

Whitty, M. T., Buchanan, T. (2012). The online romance scam: a serious cybercrime. CyberPsychology, Behavior, and Social Networking 15: 181–183.

Wlodarski, R., Dunbar, R. I. M. (2015). Within-sex mating strategy phenotypes: evolutionary stable strategies? Human Ethology Bulletin 30: 99–108.

Wlodarski, R., Manning, J., Dunbar, R. I. M. (2015). Stay or stray? Evidence for alternative mating strategy phenotypes in both men and women. Biology Letters 11: 20140977.

Zahavi, A., Zahavi, A. (1997). The Handicap Principle: A Missing Part of Darwin’s Puzzle. Oxford: Oxford University Press

13. fejezet: A barátság és az emberi nemek

Archer, J. (2004). Sex differences in aggression in real-world settings: A meta-analytic review. Review of General Psychology 8: 291–322.

Archer, J. (2019). The reality and evolutionary significance of human psychological sex differences. Biological Reviews 94: 1381–1415.

Bell, E. C., Willson, M. C., Wilman, A. H., Dave, S., Silverstone, P. H. (2006). Males and females differ in brain activation during cognitive tasks. Neuroimage 30: 529–538.

Benenson, J. F., Wrangham, R. W. (2016). Cross-cultural sex differences in post-conflict affiliation following sports matches. Current Biology 26: 2208–2212.

Benenson, J. F., Markovits, H., Thompson, M. E., Wrangham, R. W. (2011). Under threat of social exclusion, females exclude more than males. Psychological Science 22: 538–544.

Benenson, J. F., Markovits, H., Fitzgerald, C., Geoffroy, D., Flemming, J., Kahlenberg, S. M., Wrangham, R. W. (2009).

Males’ greater tolerance of same-sex peers. Psychological Science 20: 184–190.

Buss, D. M., Larsen, R. J., Westen, D., Semmelroth, J. (1992). Sex differences in jealousy: evolution, physiology, and psychology. Psychological Science 3: 251–256.

Buss, D. M. (1989). Sex differences in human mate preferences: Evolutionary hypotheses tested in 37 cultures. Behavioral and Brain Sciences 12: 1–14.

Byock, J. L. (ed.) (2004). The Saga of the Volsungs. Harmondsworth: Penguin

Campbell, A. (2013). A Mind of Her Own: The Evolutionary Psychology of Women. Oxford: Oxford University Press

Coates, J. (2015). Women, Men and Language: A Sociolinguistic Account of Gender Differences in Language. London: Routledge

Connellan, J., Baron-Cohen, S., Wheelwright, S., Batki, A., Ahluwalia, J. (2000). Sex differences in human neonatal social perception. Infant Behavior and Development 23: 113–118.

Cross, C. P., Cyrenne, D. L. M., Brown, G. R. (2013). Sex differences in sensation-seeking: a meta-analysis. Scientific Reports 3: 2486.

Dávid-Barrett, T., Rotkirch, A., Carney, J., Behncke Izquierdo, I., Krems, J., Townley, D., McDaniell, E., Byrne-Smith, A., Dunbar, R. I. M. (2015). Women favour dyadic relationships, but men prefer clubs. PLoS-One 10: e0118329.

Del Giudice, M. (2011). Sex differences in romantic attachment: a meta-analysis. Personality and Social Psychology Bulletin 37: 193–214.

Dunbar, R. I. M. (2016). Sexual segregation in human conversations. Behaviour 153: 1–14.

Dunbar, R. I. M., Machin, A. (2014). Sex differences in relationship conflict and reconciliation. Journal of Evolutionary Psychology 12: 109–133.

Dyble, M., Van Leeuwen, A., Dunbar, R. I. M. (2015). Gender differences in Christmas gift-giving. Evolutionary Behavioral Science 9: 140–144.

Barrett, L. F., Lane, R. D., Sechrest, L., Schwartz, G. E. (2000). Sex differences in emotional awareness. Personality and Social Psychology Bulletin 26: 1027–1035.

Gardner, W. L., Gabriel, S. (2004). Gender differences in relational and collective interdependence: implications for self-views, social behavior, and subjective well-being. In A. H. Eagly, A. E. Beall, R. J. Sternberg (eds.) The Psychology of Gender, 169–191. New York: Guilford Press

Ghosh, A., Monsivais, D., Bhattacharya, K., Dunbar, R. I. M., Kaski, K. (2019). Quantifying gender preferences in human social interactions using a large cellphone dataset. EPJ Data Science 8: 9.

Grainger, S., Dunbar, R. I. M. (2009). The structure of dyadic conversations and sex differences in social style. Journal of Evolutionary Psychology 7: 83–93.

Greeno, N. C., Semple, S. (2009). Sex differences in vocal communication among adult rhesus macaques. Evolution and Human Behavior 30: 141–145.

Hall, J. A. (1978). Gender effects in decoding nonverbal cues. Psychological Bulletin 85: 845–857.

Hall, J. A., Matsumoto, D. (2004). Gender differences in judgments of multiple emotions from facial expressions. Emotion 4: 201–206.

Van Hemmen, J., Saris, I. M., Cohen-Kettenis, P. T., Veltman, D. J., Pouwels, P. J. W., Bakker, J. (2016). Sex differences in white matter microstructure in the human brain predominantly reflect differences in sex hormone exposure. Cerebral Cortex 27: 2994–3001.

Kiesow, H., Dunbar, R. I. M., Kable, J. W., Kalenscher, T., Vogeley, K., Schilbach, L., Wiecki., T., Bzdok, D. (2020). 10,000 social brains: sex differentiation in human brain anatomy. Science Advances 6: eeaz1170.

Lycett, J., Dunbar, R. I. M. (2000). Mobile phones as lekking devices among human males. Human Nature 11: 93–104.

Machin, A., Dunbar, R. I. M. (2013). Sex and gender in romantic partnerships and best friendships. Journal of Relationship Research 4: e8.

McClure, E. B., Monk, C. S., Nelson, E. E., Zarahn, E., Leibenluft, E., Bilder, R. M., et al. (2004). A developmental examination of gender differences in brain engagement during evaluation of threat. Biological Psychiatry 55: 1047–1055.

McGauran, A. M. (2000). Vive la différence: the gendering of occupational structures in a case study of Irish and French retailing. Women’s Studies International Forum 23: 613–627.

Madsen, E., Tunney, R., Fieldman, G., Plotkin, H., Dunbar, R. I. M., Richardson, J., McFarland, D. (2007). Kinship and altruism: a cross-cultural experimental study. British Journal of Psychology 98: 339–359.

Mehta, C. M., Strough, J. (2009). Sex segregation in friendships and normative contexts across the life span. Developmental Review 29: 201–220.

Monnot, M. (1999). Function of infant-directed speech. Human Nature 10: 415–443.

Pálsson, H., Magnusson, M. (trans.) (1969) Laxdaella Saga. Harmondsworth: Penguin

Pawlowski, B., Atwal, R., Dunbar, R. I. M. (2007). Gender differences in everyday risk-taking. Evolutionary Psychology 6: 29–42.

Pearce, E., Wlodarski, R., Machin, A, Dunbar, R. I. M. (2019). Exploring the links between dispositions, romantic relationships, support networks and community inclusion in men and women. PLoS One 14: e0216210.

Proverbio, A. M., Zani, A., Adorni, R. (2008). Neural markers of a greater female responsiveness to social stimuli. BMC Neuroscience 9: 56.

Reynolds, T., Baumeister, R. F., Maner, J. K. (2018). Competitive reputation manipulation: women strategically transmit social information about romantic rivals. Journal of Experimental Social Psychology 78: 195–209.

Rose, S. M. (1985). Same-and cross-sex friendships and the psychology of homosociality. Sex Roles 12: 63–74.

Savic, I., Garcia-Falgueras, A., Swaab, D. F. (2010). Sexual differentiation of the human brain in relation to gender identity and sexual orientation. Progress in Brain Research 186: 41–62.

Schmitt, D. P., and 118 others. (2003). Universal sex differences in the desire for sexual variety: tests from 52 nations, 6 continents, and 13 islands. Journal of Personality and Social Psychology 85: 85–104.

Strombach, T., Weber, B., Hangebrauk, Z., Kenning, P., Karipidis, I. I., Tobler, P. N., Kalenscher, T. (2015). Social discounting involves modulation of neural value signals by temporoparietal junction. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 112: 1619–1624.

Vigil, J. M. (2007). Asymmetries in the friendship preferences and social styles of men and women. Human Nature 18: 143–161.

Weiss, E., Siedentopf, C. M., Hofer, A., Deisenhammer, E. A., Hoptman, M. J., Kremser, C., …, Delazer, M. (2003). Sex differences in brain activation pattern during a visuospatial cognitive task: a functional magnetic resonance imaging study in healthy volunteers. Neuroscience Letters 344: 169–172.

14. fejezet: Miért lesz vége a barátságoknak?

Argyle, M., Henderson, M. (1984). The rules of friendship. Journal of Social and Personal Relationships 1: 211–237.

Benenson, J. F., Wrangham, R. W. (2016). Cross-cultural sex differences in post-conflict affiliation following sports matches. Current Biology 26: 2208–2212.

Dunbar, R. I. M., Machin, A. (2014). Sex differences in relationship conflict and reconciliation. Journal of Evolutionary Psychology 12: 109–133.

Eisenberger, N. I. (2012). The pain of social disconnection: examining the shared neural underpinnings of physical and social pain. Nature Reviews Neuroscience 13: 421.

Eisenberger, N. I. (2015). Social pain and the brain: controversies, questions, and where to go from here. Annual Review of Psychology 66: 601–629.

Eisenberger, N. I., Lieberman, M. D., Williams, K. D. (2003). Does rejection hurt? An fMRI study of social exclusion. Science 302: 290–292.

Floyd, S., Rossi, G., Baranova, J., Blythe, J., Dingemanse, M., Kendrick, K. H., …, Enfield, N. J. (2018). Universals and cultural diversity in the expression of gratitude. Royal Society Open Science 5: 180391.

Hall, J. A. (2011). Sex differences in friendship expectations: A meta-analysis. Journal of Social and Personal Relationships 28: 723–747.

Heatley Tejada, A., Montero, M., Dunbar, R. I. M. (2017). Being unempathic will make your loved ones feel lonelier: loneliness in an evolutionary perspective. Personality and Individual Differences 116: 223–232.

Master, S. L., Eisenberger, N. I., Taylor, S. E., Naliboff, B. D., Shirinyan, D., Lieberman, M. D. (2009). A picture’s worth: partner photographs reduce experimentally induced pain. Psychological Science 20: 1316–1318.

Provine, R. R., Krosnowski, K. A., Brocato, N. W. (2009). Tearing: breakthrough in human emotional signaling. Evolutionary Psychology 7: 147470490900700107.

Rasmussen, D. R. (1981). Pair-bond strength and stability and reproductive success. Psychological Review 88: 274.

Roberts, S. B. G., Wilson, R., Fedurek, P., Dunbar, R. I. M. (2008). Individual differences and personal social network size and structure. Personality and Individual Differences 44: 954–964.

Rotge, J. Y., Lemogne, C., Hinfray, S., Huguet, P., Grynszpan, O., Tartour, E., …, Fossati, P. (2014). A meta-analysis of the anterior cingulate contribution to social pain. Social Cognitive and Affective Neuroscience 10: 19–27.

UK Government Office of National Statistics: ons.gov.uk/

15. fejezet: A barátságok, miközben öregszünk

Alexander, G. M., Hines, M. (2002). Sex differences in response to children’s toys in nonhuman primates (Cercopithecus aethiops sabaeus). Evolution and Human Behavior 23: 467–479.

Ajrouch, K. J., Blandon, A. Y., Antonucci, T. C. (2005). Social networks among men and women: The effects of age and socioeconomic status. Journal of Gerontology: Psychological Sciences and Social Sciences 60: S311–S317.

Astington, J. W. (1993). The Child’s Discovery of the Mind. Cambridge (MA): Harvard University Press

Bhattacharya, K., Gosh, A., Monsivais, D., Dunbar, R. I. M., Kaski, K. (2016). Sex differences in social focus across the life cycle in humans. Royal Society Open Science 3: 160097.

Benenson, J. F. (1993). Greater preference among females than males for dyadic interaction in early childhood. Child Development 64: 544–555.

Benenson, J. F., Christakos, A. (2003). The greater fragility of females’ versus males’ closest same-sex friendships. Child Development 74: 1123–1129.

Burnett-Heyes, S., Jih, Y. R., Block, P., Hiu, C. F., Holmes, E. A., Lau, J. Y. (2015). Relationship reciprocation modulates resource allocation in adolescent social networks: developmental effects. Child Development 86: 1489–1506.

Buz, J., Sanchez, M., Levenson, M. R., Aldwin, C. M. (2014). Aging and social networks in Spain: The importance of pubs and churches. International Journal of Aging and Human Development 78: 23–46.

Deeley, Q., Daly, E. M., Azuma, R., Surguladze, S., Giampietro, V., Brammer, M. J., Hallahan, B., Dunbar, R. I. M., Phillips, M., Murphy, D. (2008). Changes in male brain responses to emotional faces from adolescence to middle age. NeuroImage 40: 389–397.

Dumontheil, I., Apperly, I. A., Blakemore, S. J. (2010). Online usage of theory of mind continues to develop in late adolescence. Developmental Science 13: 331–338.

Eder, D., Hallinan, M. T. (1978). Sex differences in children’s friendships. American Sociological Review 43: 237–250.

Fung, H. H., Carstensen, L. L., Lang, F. R. (2001). Age-related patterns in social networks among European Americans and African Americans: implications for socio-emotional selectivity across the life span. International Journal of Aging and Human Development 52: 185–206.

Joffe, T. H. (1997). Social pressures have selected for an extended juvenile period in primates. Journal of Human Evolution 32: 593–605.

Kahlenberg, S. M., Wrangham, R. W. (2010). Sex differences in chimpanzees’ use of sticks as play objects resemble those of children. Current Biology 20: R1067–R1068.

Lonsdorf, E. V., Anderson, K. E., Stanton, M. A., Shender, M., Heintz, M. R., Goodall, J., Murray, C. M. (2014). Boys will be boys: sex differences in wild infant chimpanzee social interactions. Animal Behaviour 88: 79–83.

Lycett, J., Dunbar, R. I. M. (2000). Abortion rates reflect the optimization of parental investment strategies. Proceedings of the Royal Society, London, 266B: 2355–2358.

Mehta, C. M., Strough, J. (2009). Sex segregation in friendships and normative contexts across the life span. Developmental Review 29: 201–220.

Moffitt, T., Caspi, A., Rutter, M., Silva, P. (2001). Sex Differences in Antisocial Behaviour. Cambridge: Cambridge University Press

Palchykov, V., Kaski, K., Kertész, J., Barabási, A.-L., Dunbar, R. I. M. (2012). Sex differences in intimate relationships. Scientific Reports 2: 320.

Powell, E., Woodfield, L. A., Nevill, A. A. (2016). Children’s physical activity levels during primary school break times: a quantitative and qualitative research design. European Physical Education Review 22: 82–98.

Unger, J. B., Johnson, C. A., Marks, G. (1997). Functional decline in the elderly: evidence for direct and stress-buffering protective effects of social interactions and physical activity. Annals of Behavioral Medicine 19: 152–160.

Voland, E. (1988). Differential infant and child mortality in evolutionary perspective: data from 17th to 19th century Ostfriesland (Germany). In L. Betzig, M. Borgerhoff-Mulder, P. W. Turke (eds.) Human Reproductive Behaviour: A Darwinian Perspective, 253–262. Cambridge: Cambridge University Press

Wrzus, C., Hänel, M., Wagner, J., Neyer, F. J. (2013). Social network changes and life events across the life span: a metaanalysis. Psychological Bulletin 139: 53.

Zunzunegui, M. V., Alvarado, B. E., Del Ser, T., Otero, A. (2003). Social networks, social integration, and social engagement determine cognitive decline in community-dwelling Spanish older adults. Journal of Gerontology: Psychological Sciences and Social Sciences 58: S93–S100.

16. fejezet: Barátok online

Arnaboldi, V., Passarella, A., Conti, M., Dunbar, R. I. M. (2015). Online Social Networks: Human Cognitive Constraints in Facebook and Twitter Personal Graphs. Amsterdam: Elsevier

Blease, C. R. (2015). Too many ‘Friends,’ too few ‘Likes’? Evolutionary psychology and ‘Facebook Depression’. Review of General Psychology 19: 1–13.

Booker, C. L., Kelly, Y. J., Sacker, A. (2018). Gender differences in the associations between age trends of social media interaction and well-being among 10-15 year olds in the UK. BMC Public Health 18: 321.

Camarilla: download.cnet.com/

Dunbar, R. I. M. (2012). Speak Up, Speak Out. London: Holocaust Memorial Day Trust

Dunbar, R. I. M. (2012). Social cognition on the internet: testing constraints on social network size. Philosophical Transactions of the Royal Society, London, 367B: 2192–2201.

Dunbar, R. I. M. (2016). Do online social media cut through the constraints that limit the size of offline social networks? Royal Society Open Science 3: 150292.

Dunbar, R., Arnaboldi, V., Conti, M., Passarella, A. (2015). The structure of online social networks mirrors those in the offline world. Social Networks 43: 39–47.

Ellison, N. B., Steinfield, C., Lampe, C. (2007). Social capital and college students’ use of online social network sites. Journal of Computer-Mediated Communications 12: 1143–1168.

Fuchs, B., Sornette, D., Thurner, S. (2014). Fractal multilevel organisation of human groups in a virtual world. Scientific Reports 4: 6526.

Heydari, S., Roberts, S. B. G., Dunbar, R. I. M., Saramäki, J. (2018). Multichannel social signatures and persistent features of ego networks. Applied Network Science 3: 8.

Kobayashi, H., Kohshima, S. (1997). Unique morphology of the human eye. Nature 387: 767.

Kelly, Y., Zilanawala, A., Booker, C., Sacker, A. (2018). Social media use and adolescent mental health: Findings from the UK Millennium Cohort Study. EClinicalMedicine 6: 59–68.

Kraut, R., Patterson, M., Lundmark, V., Kiesler, S., Mukophadhyay, T., Scherlis, W. (1998). Internet paradox: a social technology that reduces social involvement and psychological well-being? American Psychologist 53: 1017.

Marlow, C. (2011). Maintained relationships on Facebook, overstated.net/

Orben, A., Przybylski, A. K. (2019). The association between adolescent well-being and digital technology use. Nature Human Behaviour 3: 173.

Orben, A., Dienlin, T., Przybylski, A. K. (2019). Social media’s enduring effect on adolescent life satisfaction. Proceedings of the National Academy of Sciences, USA, 116: 10226–10228.

Przybylski, A. K., Weinstein, N. (2017). A large-scale test of the Goldilocks Hypothesis: Quantifying the relations between digital-screen use and the mental well-being of adolescents. Psychological Science 28: 204–215.

Seltzer, L. J., Prososki, A. R., Ziegler, T. E., Pollak, S. D. (2012). Instant messages vs. speech: hormones and why we still need to hear each other. Evolution and Human Behavior 33: 42–45.

Szell, M., Thurner, S. (2013). How women organize social networks different from men. Scientific Reports 3: 1214.

Thorisdottir, I. E., Sigurvinsdottir, R., Asgeirsdottir, B. B., Allegrante, J. P., Sigfusdottir, I. D. (2019). Active and passive social media use and symptoms of anxiety and depressed mood among Icelandic adolescents. Cyberpsychology, Behavior, and Social Networking 22: 535–542.

Vlahovic, T., Roberts, S. B. G., Dunbar, R. I. M. (2012). Effects of duration and laughter on subjective happiness within different modes of communication. Journal of Computer-Mediated Commununication 17: 436–450.

Kedves Olvasó!
Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót!
Újabb kiadványainkról, akcióinkról a typotex.hu
és a facebook.com/typotexkiado oldalakon értesülhet.

ISBN 978 963 493 200 0

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif – SIL Open Font License
Open Sans – Apache License 2.0

www.interkonyv.hu