HARMAT

© Nyári Attila és Baji Péter, 2026

© Harmat Kiadó, 2026

Szerkesztette: Gér-Bódiss Tímea

Teológiai szaklektor: dr. Szalai András

ISBN (epub) 978 615 123 021 3

ISBN (mobi) 978 615 123 022 0

Kérjük, hogy a szerzők jogait tiszteletben tartva a könyvet ne másolja, ne tárolja visszakereshető rendszerben, ne tegye közzé sem elektronikus, sem más formában, a mű felhasználásához kérje a kiadó engedélyét.

A bibliai idézeteket a Magyar Bibliatársulat revideált új fordítású Bibliájából vettük (RÚF, 2014).

Tartalom

Előszó – Hinnél Istenben, de vannak kérdéseid?

1. A Biblia Isten szava, vagy emberek írták?

2. Hogyan lehet Isten egyszerre egy és három?

3. Bizonyítható-e a feltámadás?

4. Ha Isten jó, miért engedi a szenvedést?

5. Mi van a halál után?

6. Biztos lehetek abban, hogy a mennybe kerülök?

7. Kell-e gyülekezetbe járni?

8. Hogyan lehet kiszúrni a tévtanításokat?

9. Evangelizáció: küldetés vagy nyomulás?

10. Mikor lesz az elragadtatás?

Utószó

Előszó Hinnél Istenben, de vannak kérdéseid?

Az asztalnál egyre feszültebbé vált a hangulat. A vacsora már rég véget ért, de a beszélgetés csak most kezdett igazán komollyá válni. A tizenéves srác nem hagyta annyiban, és egymás után tette fel a kérdéseit. „Ha Isten tényleg jó és mindenható, akkor miért van tele a világ ennyi szenvedéssel?” „Hogy lehet a Biblia Isten szava, ha emberek írták?” „Ha Isten tényleg létezik, miért nem ad egyértelműbb bizonyítékot magáról?” „Miért vannak feloldhatatlannak tűnő ellentmondások a Biblia és a tudomány között?”

A szülei arcán aggodalom tükröződött. Vajon elrontottak valamit? Mi lesz ebből a fiúból, ha ennyi mindent megkérdőjelez? Mi lesz, ha a sok kérdés végül elsodorja a hitét? Az asztalnál azonban ott ült egy vendég is – egy bibliai kérdésekben jártas családi barát –, aki nem jött zavarba. Mosolyogva, türelemmel válaszolt, mintha a kérdések nem fenyegetést, hanem lehetőséget jelentenének.

A fiatal srác én voltam. És ezek a kérdések nem szakítottak el a hittől – épp ellenkezőleg. A következő években megtértem, majd néhány évre rá bibliaórákat kezdtem vezetni. Én lepődtem meg a legjobban, amikor az egyikből kinőtt egy gyülekezet, így szinte észrevétlenül „belesodródtam” a lelkipásztori szolgálatba. Hirtelen már mások kezdtek engem megtalálni a kérdéseikkel.

Mindig is szerettem a valódi, nehéz dilemmákra fókuszálni. Lenyűgöz, hogy a példaképemet, Jézust egyszerűen nem lehetett kérdésekkel kiakasztani. Egyszer utánanéztem: az evangéliumok szerint szolgálata során több mint 180 kérdést kapott. És ami igazán meglepő: a legtöbbször nem direkt választ adott, hanem egy példázatot mondott el, vagy visszakérdezett. Három év alatt több mint 300 kérdést tett fel ő maga. Mintha azt üzenné: a hit nem a kérdések hiánya, hanem a jó kérdések bátorsága.

Amikor 2024-ben elindult a Biblia Elvitelre podcast, és megszületett azon belül a „Grillezzük a teológust!” rovat, pontosan ezt a légkört szerettük volna megteremteni: őszinte, tabuk nélküli beszélgetést Istenről. Addigra már százával kaptam kérdéseket az online térben.

Azon gondolkodtam, ki lehetne a beszélgetőtársam, és egyből Baji Peti jutott az eszembe. Vele még a MEKDSZ-ben ismerkedtünk meg, majd a Golgota Gyülekezetben is keresztezték egymást az útjaink – ő ma a yHive Keresztény Közösség lelkipásztora. Közös rovatunk hamar a nézők kedvence lett. Kevés olyan embert ismerek, aki Petihez hasonló óriási lexikális tudással és átlátóképességgel rendelkezik, és közben mégis ennyire egyszerűen, közérthetően tud fogalmazni.

Köszönettel tartozunk szerkesztőnknek, Gér-Bódiss Tímeának is, aki segített abban, hogy ezek a beszélgetések könyvformát öltsenek – és az online térben elhangzott kérdések most papíron is tovább élhessenek.

Ez a könyv a podcastünkben – a YouTube-on és a Spotify-on – megvitatott kérdésekre épül, amelyeket anno fiatal srácként én is nekiszegeztem annak a bizonyos vendégnek.

A címe sem véletlen, a „filter nélkül” azt jelenti: nem kell óvatoskodni az élet nagy kérdéseivel, még akkor sem, ha Istenről szólnak – sőt! Ez a kötet nem egy szigorú válaszgyűjtemény, hanem sokkal inkább egy közös gondolkodótér. Egy asztal, ahol lehet kételkedni. Lehet vitatkozni. Lehet kérdezni. És közben – talán észrevétlenül – közelebb kerülni Istenhez. Remélem, hogy ajándékként is eljut majd sok olyan keresőhöz, amilyen egykor én is voltam.

Nyári Attila

1. A Biblia Isten szava, vagy emberek írták?

Miért bíznánk egy több ezer éves könyvben?

Kezdjük a témát ott, ahol a legtöbb kommentelő kezdené: ma, a 21. században nem ciki egyáltalán komolyan venni a Bibliát? Nem az az alapélményünk, hogy „oké, szép történetek, de túl sokat azért ne várjunk tőle”? A TikTok-videók és mémek korában könnyű úgy érezni, hogy a Biblia hitelességének kérdése már nem is vita tárgya, hanem egy legyintéssel elintézett ügy: túl régi, túl vallásos és túl messze van a mai élettől.

Igen, mintha már megszületett volna ez az ítélet, de közben az a furcsa, hogy nagyon sokan úgy mondanak véleményt a Bibliáról, hogy valójában soha nem is olvasták – legfeljebb idézeteket, kiragadott részeket vagy mások véleményét róla. Ha valaki az igazságot keresi, azt tanácsolnám, lépjen közelebb a Bibliához, nyissa ki és olvassa.

Az egyik legerősebb ellenérv mindig ez: a Bibliát emberek írták. Nem Isten diktálta, és nem is az égből hullott le kész könyvként. Sőt a legtöbb esetben konkrétan tudjuk is, kik voltak az egyes bibliai könyvek szerzői. Akkor miért nevezzük mégis Isten szavának?

Igen, a Bibliát tényleg emberek írták, és mi, keresztények az isteni ihletést sem úgy képzeljük el, hogy Mózes, Ézsaiás vagy Máté becsukta a szemét, rátette a tollát a papírra, és az elkezdett magától írni. A Biblia nem diktálás eredménye, hanem dokumentálásé.

Negyven különböző szerző, nagyjából másfél évezred alatt, nagyon eltérő történelmi és személyes helyzetekben írta le azt, ahogyan ők Istent megértették, ahogyan vele találkoztak, ami annak hatására velük vagy körülöttük történt. Királyok, pásztorok, próféták, száműzöttek, halászok, tanult értelmiségiek is voltak közöttük, így ez egy szerzői és műfaji szempontból is nagyon színes és szerteágazó írás.

Szóval a Bibliát nem Isten diktálta?

Akkor ez inkább egy isteni élményekből született emberi tapasztalatgyűjtemény?

Igen – és pont ettől érdekes. A Biblia azt dokumentálja, ahogyan emberek Istennel találkoztak, ahogyan próbálták megérteni őt, és ahogyan erre válaszoltak. Olyan, mint egy bírósági jegyzőkönyv. Nem a bíró írja, hanem a jegyző, akinek nem dolga beleszólni az éppen zajló ügybe, hanem az a feladata, hogy rögzítse, ami valóban elhangzott, megtörtént.

És itt jön be az, amit a keresztény hit Isten Lelke munkájaként értelmez. Nem úgy kell ezt elképzelni, mintha Isten diktálta volna a szöveget, hanem úgy, hogy ezekben az emberi történetekben, kérdésekben, vitákban és felismerésekben a hívők valami többet láttak puszta emberi gondolkodásnál, megnyílt az értelmük, és felfedezték Isten keze nyomát ebben a világban és az emberi szívekben. Próbálták megfogalmazni a megfogalmazhatatlant. És a Bibliában így a sokféle hang ellenére is van egy közös irány, egy közös nagy történet, aminek a kidomborításában minden egyes szerző munkája részt vesz. Van egy központi üzenet, amely újra és újra túlmutat az adott szerzők egyes történetein: hogy Isten megmenti az övéit, megígérte és elküldte Jézust, aki megváltotta a világot. Ez a „plusz”, ez a mélyebb látás és ez a teljes Biblián átívelő üzenet Isten Lelke munkája az emberi szerzők tollán keresztül.

A Biblia tele van ellentmondásokkal.

Sokak számára éppen ez is zavaró, hogy a Biblia nem egységes hangon szól. Mintha helyenként mást és mást mondana, máshogy hangsúlyozna.

Valóban nem egy hangon szól. És nem is kell neki. A Biblia nem egy steril teológiai kézikönyv, hanem egy hosszú, élő történet. Van benne fejlődés, vita, feszültség, újragondolás. Az emberek kérdeznek, vitatkoznak Istennel, néha félreértik őt – és ez mind benne marad a szövegben.

Az Ószövetség sokszor keményebbnek tűnik, az Újszövetség szeretetteljesebbnek. Innen jön az a közhely, hogy „az Ószövetség Istene haragvó, az Újszövetségé meg kedves”. Csakhogy ez így túl leegyszerűsíti Istent. A valóság ennél árnyaltabb: mindkét rész tartalmaz keménységet és szeretetet, csak más hangsúllyal és más történeti kontextusban.

Örülök, hogy szóba hoztad ezt. Nem lehet – vetik fel sokan –, hogy két külön Istenről van szó, két külön személyiségről?

Nem. Ugyanarról az Istenről, csak más történeti és lelki helyzetekben. Az Ószövetségben is láthatjuk az istenkapcsolat szeretetteljes oldalát, például a Zsoltárokban, Dávid imádságaiban egy személyes, bensőséges kapcsolat bontakozik ki. Isten részéről az igazságos bíró és a kegyelmes atya végig együtt van jelen – csak itt-ott máshol van a hangsúly. Ő mindenkinek a találkozás körülményeihez mérten mutatja meg magát. És ez sokkal életszerűbbé, hitelesebbé is teszi a szöveget.

Miért van ennyi erőszak a Bibliában?

Sokakat az Ószövetség brutális történetei riasztanak el. Háborúk, ítéletek, kemény döntések. Hogy egyeztethetőek ezek össze egy szerető Isten képével?

Ezek valóban nehéz szövegek. De fontos látni: a Biblia nem idealizálja az emberi erőszakot. Leírja. És sokszor éppen kritikával. Megmutatja, mire képes az ember félelemből, hatalomvágyból vagy kétségbeesésből.

Vegyük például Ráháb történetét, aki a bibliai elbeszélés szerint prostituáltként élt Jerikóban, egy olyan városban, amely hamarosan elpusztult. Erkölcsileg erősen megkérdőjelezhető élethelyzetből indult, mégis bekerült a megváltástörténetbe. Ez nem egy „szépített” sztori, hanem nagyon is valóságos. A Biblia nem azt mondja: ilyeneknek kell lennünk – hanem azt: ilyenek vagyunk – és Isten ezzel kezd valamit.

Simán átírhatták ezt a könyvet az évszázadok során.

Egy másik gyakori vád, hogy az egyház hosszú történelme során a Biblia szövegét akár szándékosan is módosíthatták. Elterjedt gondolat, hogy kihagyhattak belőle részeket, mert azok nem szolgálták az egyház érdekeit.

Ez a gyanú valahol érthető, de a valóság ennél unalmasabb – és megbízhatóbb. A Biblia szövegének valódiságát elképesztő mennyiségű kézirat bizonyítja, sokkal több, mint bármely más ókori forrásét, ami lehetővé teszi, hogy nagyon pontosan visszakövessük, mi állt az eredeti szövegekben. Ez hatványozottan igaz az újszövetségi részekre, amelyek összesen 60 év alatt keletkeztek (Jézus 30 körüli halála és a Jelenések könyve 90 körüli születése között) – több száz, több ezer szemtanú élt még ekkor, illetve az eredeti írásokról számos másolat készült, ami mind bizonyíték. Ha vannak is ezekben kisebb eltérések, akkor azok nagy része csak helyesírási vagy stiláris. Nincs olyan, hogy „eltitkolt tanítás”, ami szándékosan vagy véletlenül kimaradt, és ami felforgatná az egész keresztény hitet.

Pedig az apokrif iratok témája sokszor úgy kerül elő, mintha lenne egy titkos lista az „eltüntetett könyvekről”.

Igen, ez egy nagyon erős popkulturális kép, de nem erről van szó. Az „apokrif” szó azt jelenti: „elrejtett”, és azokat az iratokat nevezik így, amelyeknek a tekintélyét már kezdetektől fogva nem fogadta el minden közösség egyformán. Jézusról és a bibliai szereplőkről már az ókorban is sok vallási szöveg keletkezett. Teljesen természetes volt, hogy – akárcsak ma, akkor is – írtak róluk, ám ezek jelentős része kétséges eredetű forrás. De még ha megbízható is, akkor sem Istentől ihletett szöveg, így már sok korai közösség kijelentette róluk, hogy istentiszteleti célra nem használhatók. Isten népe számára már a kereszténység előtti időben, a zsidó istentiszteletektől kezdve nagyon fontos volt, hogy megkülönböztessék, becsben tartsák, mi az, amiről biztosan tudható: valóban Isten igéje, és mi az, ami csak valakinek a véleménye, értelmezése. A „kánon” azoknak az iratoknak a köre, amelyeket a zsidók és később a keresztény egyház végül Szentírásként ismert el és rendszeresen használták, használják azóta is az istentiszteleteken és a tanításban. A kánon kialakulása tehát nem egy titkos hatalmi döntés volt, hanem egy hosszú, ezeréves folyamat: tapasztalat, vita és közösségi felismerés eredménye.

Akkor most melyik a valódi Biblia?

Megérkezve ezek után napjainkba: a különböző egyházak ma a Biblia különböző változatait használják. A katolikusok Bibliáiban például több könyv szerepel, mint a protestánsok által használtakban. Most akkor melyik a kánon, melyik az igazi Biblia?

Az eltérés csak az Ószövetséget érinti. A katolikusok által használt Szentírás szövegében vannak könyvek, amelyek a protestáns Bibliában nem szerepelnek (például Tóbiás könyve, Judit két könyve, Bölcsességek könyve stb.), illetve egyes írások pedig (például Eszter és Dániel könyve) a protestáns Bibliához képest kiegészítéseket is tartalmaznak. Tény, hogy az ókorban és a középkorban a különböző közösségek különböző gyűjteményeket használtak, és ezek hatottak a későbbi felekezeti Bibliákra. A zsidó hagyomány a héber nyelvű iratokra épít, a kereszténység első századaiban viszont széles körben használtak egy elterjedt görög fordítást, a Septuagintát is, amely néhány további könyvet is tartalmazott. Amikor később kialakultak a különböző keresztény irányzatok, voltak, akik a szűkebb, héber gyűjteményt vették alapul (az újkorban a reformátorok erre építve készítették el saját bibliafordításaikat), mások a bővebbet fogadták el.

De fontos hangsúlyozni: ezek a különbségek a hitünk alapjai és a Biblia mondanivalója szempontjából nem jelentősek, mert nem Jézus személyéről, nem a megváltás lényegéről és nem Isten alapvető képéről szólnak, inkább arról, hogy mely történeteket tartottak egyes közösségek különösen fontosnak az Ószövetségből. Az is érdekes, hogy az Újszövetség szerzői nagyon sokszor hivatkoznak ószövetségi könyvekre, de egy példát sem találunk, ahol ezekre a pluszban bekerült iratokra utalnának, innen is sejthetjük, hogy ezek az eredeti, héber nyelvű gyűjteményben nem szerepeltek.

Akkor mire jutunk végül? Hihetünk a Bibliának?

Egyértelműen igen, és én úgy fogalmaznék: érdemes újra komolyan vennünk. A Biblia nem kényszerít hitre, és nem is zár le minden kérdést, inkább meghív egy felfedezőútra, amin keresztül megismerhetjük Istent.

Nem kell most eldöntened, hogy igaz-e, hiteles-e minden sora. Elég, ha azt mondod: megnézem közelebbről. A hit nagyon gyakran nem válaszokkal, hanem őszinte kérdésekkel kezdődik.

Kiadja a Harmat Kiadó

1113 Budapest, Karolina út 62.

Telefon/fax: (1) 466 9896

E-mail: harmat@harmat.hu

Internet: www.harmat.hu

Felelős kiadó: Herjeczki Kornél

Műszaki vezető: Bernhardt Péter

Borítóterv és tördelés: Müller Péter

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Noto Sans Symbols 2 (SIL Open Font License)

Source Serif 4 (SIL Open Font License)

Ubuntu (Ubuntu Font License)