REJTŐ JENŐ

(P. HOWARD)

A DRÓTNÉLKÜLI GYILKOSSÁG

Szerkesztő:

Varsányi Gergely

Borító:

Szentiványi Péter

Kiadó: Pályázatfigyelés Kft.

Felelős kiadó a Kft. ügyvezető igazgatója

Hajmáskér, 2021

ISBN: 978-615-6377-73-9

Greenlight Könyvek

www.greenlightpalyazatok.hu

ELSŐ FEJEZET
Drótnélküli gyilkosság

Már majdnem minden együtt volt a bűntényhez: a tettesek, a hatalmas örökség és az áldozat, csak egy holttest hiányzott. Viszont gyilkosság hulla nélkül, még a technika mai fejlettsége mellett is, szinte elképzelhetetlen. Hogy a csudába szerezzen be valaki magánúton egy tetemet? Kétségtelen, hogy elhúnyt embertársaink porhüvelye nem képvisel különösebb értéket, hiszen naponta tapasztalhatjuk, hogy élve sem valami féltett kincs és mégis, ha arról van szó, hogy az embernek egy hullára lenne szüksége, kiderül, hogy ilyesmit majdnem lehetetlen szerezni.

A három tettes titokban tanácskozott a szobában. A húszéves Jojo, ikertestvére, Henry és a huszonhétéves Bob. Az örökké vidám, gyönyörű Jojo, aranyszőke rendetlen hajával, hősnője lehetett volna egy filmdrámának, amelyben megfontolt komoly családapák habozás nélkül sikkasztanak érte. Henry arcban és alakban nagyon hasonlított Jojohoz. Nevelőik egybehangzó véleménye szerint, ifjúságuk idején Anglia két legszebb és legrosszabb gyermeke volt a Morgan ikerpár. Idősebb fivérük, a kissé molett, lusta és mindig álmos Bob, megszerezte az orvosi diplomát, de eszeágában sem volt praktizálni.

- Ha egyszer eltettük láb alól a bácsit, akkor igenis szükségünk van a hullájára - mondta kategorikusan Henry, - mert ahhoz, hogy az örökséget megkapjuk, nélkülözhetetlen a holttányilvánítás és minden holttányilvánításhoz hozzátartozik egy halott. Torkig vagyok a garasokkal, legfőbb ideje, hogy egy tisztességes yachtom legyen!

- Én igazán szeretem Farlane bácsit - szólt közbe Jojo, - és nem hagynám eltenni láb alól, ha megvenné a Buickot.

- Várjatok - mondta Bob és szuszogott, mert nehezére esett a beszéd. - Ma reggel levelet írtam az öregnek hármunk nevében. Felsoroltam benne panaszainkat. Megírtam azt is, hogy undorodom a kínai szakácstól. Eléterjesztettem külön háztartásom költségvetését. Benne van a Buick is a memorandumban. Letettem az asztalára ezt az írást. Igy nem torkolhat le, nem vághat a szavamba rögtön. Kénytelen lesz nyugodtan végigolvasni kívánságainkat. Nem kell erőszakhoz nyúlni addig, amíg reményünk van, hogy bűntény nélkül is kielégíthetjük igényeinket.

- Te csak remélj! Majd meglátod, milyen gorombaságokat fog válaszolni. Előre megmondhatom. „Mielőtt rátok hagynám a vagyonomat, tanuljatok meg pénzzel bánni és punktum” - jelentette ki Henry és monokliját kezdte tisztogatni selyemzsebkendőjével.

- Ha megtagadja kívánságainkat, akkor gondunk lesz rá, hogy örököljük a vagyonát. Én mindenesetre megírtam, hogy mi fiatalok vagyunk és nincs joga megtagadni tőlünk az élet örömeit.

- El kell tenni láb alól - jelentette ki Jojo. - Különben hiába várjuk tőle, hogy megnyissa számunkra az utat pénzeszsákján keresztül az élet örömeihez.

- Én elintézem a bácsit - mondta Henry. - Bob lopjon valahonnan egy hullát. Ez kötelessége, mint orvosnak.

- Ízléstelen vagy, Henry - nyafogta Jojo.

Nalaya, a maláj boy jött be egy levéllel.

- A mynheer küldi. - Átadta Henrynek és kiment.

- Na, itt a válaszod! - szólt Henry. - Ez is tiszta gúnyolódás, hogy írásban felel. Megsütheted, ami a levélben áll. - Feltépte és olvasni kezdte:

„Nem érdekelnek az élet örömei. Elhatározásom megmásíthatatlan. Ha meghaltam, talán jobb lesz kedves rokonaimnak. Ez az utolsó szavam.

Farlane”

- A kocka el van vetve! Örökölni fogunk! - mondta sötéten Bob.

*

Mikor a három Morgan-gyerek édesanyja meghalt, a testvérek egyedül maradtak Londonban. A két iker gimnáziumba járt. Bob egyetemre. Anyjuk fivére, az öreg Farlane, gazdag ültetvényes volt Ceylonban és a temetés után kezébe vette a három gyerek sorsát. Nem volt más rokona rajtuk kívül. Sajnos, a különben okos, egészséges gyerekek, egy túlságosan hiú anya rossz nevelését nyögték. Morganné minden kívánságukat teljesítette, valósággal a rabszolgájuk volt, amíg élt. Mikor a nagybácsi intézkedésére, iskoláik elvégzése után hozzáköltöztek Colombóba, bizony nagy változást jelentett számukra a régimódi garasos hollandus, akinek igen maradi elvei voltak ifjú emberek büdzséjéről és minden módon igyekezett a három elkényeztetett Morgan-testvért kordában tartani. Vagyonához mérten ezt talán túlzásba is vitte. Az öreg Farlane saját egyénisége szerint ítélt meg mindenkit. Ő viszont naphosszat a földeken járt és egyetlen szórakozása volt, hogy háromhavonként egyszer a „toronyszobának” csúfolt emeleti helyiségben vendégül látott egy öreg részeges matrózt, régi barátját, bizonyos Dickmann kapitányt. Hajnalfelé Dickmann kapitány a sok pálinkától lefordult a székről és huszonnégy órára elájult.

Ilyenkor lefektették a diványra, ahol egy napig horkolt, azután visszament a vitorlásra és ismét eltűnt két-három hónapra. Jól megépített háromárbócosa volt Dickmann kapitánynak. Csempészforgalmat bonyolított le az Óceánon. Ezen a vitorláson lakott feleségével és egy maláj suhanccal, aki hajósinasa volt. Felesége jóval fiatalabb volt nála, amellett nem is csúnya, úgyhogy jobb sorsot érdemelt volna, mint a kapitánnyal egy vitorláshajón tölteni az életét. A hatalmas, brutális vén tengerész igazán elviselhetetlen tudott lenni iszákosságával és féltékenységével.

Miután a kapitány önkívületben horkolt a díványon, az öreg Farlane, aki, úgy látszik, immunis volt az alkohollal szemben, vette a kalapját és elballagott az éjszakában a földek felé.

Henry azonban egyszer megleste nagybácsiját és csodálatos felfedezést tett. Farlane letért a földek felől és szépen a kikötő irányában haladt. Itt csónakba ült és kievezett a távolban vesztegelő „Colette” nevű vitorláshoz, ahol Dickmann kapitány neje és a maláji fiú, mint kedves ismerőst fogadták. Henryt ez a felfedezés nagyon meglepte. Farlane valamikor udvarolt Dickmann-nénak. A kapitányné még leány volt akkor. Lehetségesnek tartom, hogy egy bölcs, hajlottkorú hollandus és egy rosszsorsú asszony titkos, de igazán csak baráti kapcsolata volt közöttük. Mondom, ez is lehetséges. Farlane talán apróbb ajándékokkal kedveskedett ilyenkor az asszonynak, aki valamikor elég balga volt Dickmannt választani helyette férjül. Valószínűleg elmondták egymásnak helyenként elhibázott életük panaszait. De lehet az is, hogy a különben mogorva Farlane egy ilyen barokkízű gáláns kalandba mentette át sivár, prózai életének maradék romantikáját. Végeredményben ez nem is fontos. Történetünkre csak az tartozik, hogy Farlane rendszeresen leitatta Dickmannt és miután huszonnégy órára életenkívüli állapotba helyezte a féltékeny férjet, titkos látogatást tett a vitorláson, egyedül evezett oda és egyedül tért vissza hajnalban. És ez a mindenlébenkanál Henry nem átallotta, egy öreg szív szomorú másodvirágzását kilesni és profán szavakkal közölni hasonlelkű cinikus testvéreivel, hogy: „Halló, gyerekek! Az öreg Farlane éjszaka kievez a tengerbe