Hetényi Zsuzsa

Nabokov
regényösvényein

– részlet –

Kalligram
Budapest, 2023

A könyv elkészítését az OTKA SAB 81212 (2010–2011) és az UCL SSEES MÖB 2012 pályázata, első kiadását az OTKA PUB 113304 pályázat támogatta.

A borító a következő kép felhasználásával készült:
Moholy-Nagy László: Féltékenység (1923). Fotoplasztika, zselatinos ezüst.
Victoria & Albert Museum, London. © Hattula Moholy-Nagy/VEGAP 2011

No part of this publication may be reproduced, stored or transmitted in any form or by any means, electronic, mechanical or photocopying without the prior permission of the copyright owner.
A könyv vagy részletének másolása, sokszorosítása, elektronikus adathordozó rendszerben tárolása vagy terjesztése csak a szerző előzetes hozzájárulásával történhet.

© Hetényi Zsuzsa, 2015, 2023
ISBN 978 963 468 405 3

Tartalom

Előszó

A jegyzetekről és az átírásról

Ősök, gyerekkor, ifjúság (Oroszország, 1899-1918)

Élet és irodalom – Szólj, emlékezet! (1966)

Önmeghatározás. (Cambridge, Berlin, Párizs, 1918–1940)

Törékeny irrealitás. Az orosz Berlin – „Berlini útmutató” (1925)

A Carroll–Carroll-minta. Nabokov és Lewis Carroll

Az orosz regénysor

A teremtő sóvárgás – Másenyka (1926)

Kártyaváros – Király, dáma, bubi (1928)

A szinkretikus szöveg születése – A Luzsin-védelem (1930)

Az Én kísértetei – A szem (1930)

A hívogató ösvény – Tündöklés (1932)

A tudat és a látás sötétkamrái – Nevetés a sötétben (Camera obscura) (1933)

Igazság pedig nem létezik – Kétségbeesés (1934)

Egyetlen ember – Meghívás kivégzésre (1938)

Kulcskereső – Adomány (1938)

Tükörszimmetriák az életműben: életfríz, álomhalál, soknyelvűség

Más partok (Amerika, 1940–1961).
Az angol regénysor

Hiány és teremtés – Sebastian Knight valódi élete (1941)

Totális cirkusz – Baljós kanyar (1947)

Előjáték és ujjgyakorlatok a Lolitához – A bűvölő (1939/1986)

Erotika, eksztázis, Elízium – Lolita (1955)

Az érzelmes groteszk – Pnyin (1957)

Antiterra (Svájc, 1961–1977)

Halálélmények, komikus kommentárral – Gyér világ (1962)

Az eredendő gyönyör – Ada (1969)

Metafizikai pánik – Áttetsző testek (1972)

Tükörbetegség – Nézd a harlekint! (1974)

Tudatos eksztázis, kiradírozott önélet – Laura modellje (posztumusz)

Nabokov tükörben: imázs és recepció

Köszönetek, avagy ösvények a világban

Nabokov életrajza évszámokban

Summary

Bibliográfiák

Függelék

Jegyzetek

Mutatók

Minél több ember olvas el egy könyvet,
annál kevésbé érthető.
Vladimir Nabokov, 1937

Előszó

Ez a könyv részletes elemzést kínál Nabokov valamennyi regényéről, néhány más művének bevonásával. Ez máris megmagyarázza, miért lett ilyen vastag. Sokan kérdezték tőlem, melyik a kedvenc regényem a tizennyolc közül, vagy melyik szerintem a legjobb, de nem tudtam válaszolni. Ha pontos akarnék lenni, inkább kedvenc részleteim vannak. Minthogy egy regénynek nincs üzenete, csak olvasatai lehetnek, lehetetlen egyértelmű minősítéseket osztogatni. Egy biztos: minél megformáltabb, minél telítettebb egy szöveg, annál nagyobb élvezet az olvasása és értelmezése. A jó regény rejtvény – ha előre látható vagy átlátszó benne minden, nem is köti le, nem is foglalkoztatja olvasóját. Nekem maga az elemzés okoz élvezetet, és ebben a könyvemben különösen az, hogy minden Nabokov regényt igyekeztem összekötni a többivel. Ha nem is minősítek, de könyvem középső fejezetében adok egyfajta választ arra, melyek Nabokov „szerethető” regényei, és mitől ilyenek. Pontosabb választ tudok adni azonban, ha tanácsot kérnek tőlem, hogyan fogjanak bele, hogyan közeledjenek Nabokov műveihez. A magyar fordításokban kevésbé érthető hivatkozások miatt a következő „alapfokú” válogatást és sorrendet szoktam javasolni a memoár, a Szólj, emlékezet! után: Másenyka, Luzsin-védelem, Kétségbeesés, Meghívás kivégzésre, Lolita, Pnyin. Később venné kézbe az olvasó a legbonyolultabb fő műveket, ideális esetben a megírás eredeti nyelvén, azaz oroszul az Adományt, angolul a Gyér világot és az Adát. Pótolhatatlan élményt nyújt, ha keletkezésük sorrendjében olvassuk a műveket, úgy, ahogy a kortárs követhette az írói világ és motívumainak alakulását.

Könyvem fő célkitűzése az volt, hogy megértsem (megkíséreljem megérteni, megértegessem) Nabokov életművében a belső egységet létrehozó erővonalakat, köztük az állandó motívumokat, azaz invariánsokat. Monográfiákkal kapcsolatban szokás rákérdezni, mi is az újdonsága. Amellett, hogy eddig nem született magyar nyelven Nabokov-monográfia (és más nyelven sem ismerek olyan tudományos könyvet, ahol egyetlen szerző minden Nabokov-regényről írna, és éppen ez, nem pedig az életrajz állna a középpontban), szóval ezen túlmenően a két legfontosabb gondolatom az eksztázis fogalmának komplex értelmezése és az a sajátos halálfelfogás, amelyet álomhalálnak nevezek. Ehhez csatlakozik nem is egy olyan új meghatározás, amelyekkel Nabokov egyedi módszereit vagy az életmű jellegzetességét kíséreltem meg leírni. Ilyen az életfríz, a retrostrukció, a szinkretikus szöveg, az erotextus, az entoptikus regény, az őssejt-anagramma (amelyeknek kifejtése, ígérem, e felsorolásnál sokkal kevésbé lesz riasztó). Minderről több fejezetben szó esik, de részletesen a könyv közepén lévőben írok róla, az életmű fordulópontját bemutató összegzésben. Azért nem a könyv végére helyeztem, mert e központi, az életmű belső kapcsolódásait megrajzoló fejezetekben levont következtetések a korábbi (orosz) művek elemzéséből bontakoznak ki; és mindez nagyban előkészíti és megkönnyíti a későbbi, egyre bonyolultabb, érett (angol) művek megértését. A szövegek ismeretére számítanak az elemzések, nem lineáris könyvolvasásra, ezért a fejezetekben vannak ismétlések és közöttük belső utalások – ez elkerülhetetlen volt a részletekben, fejezetenként olvashatóság érdekében, de ebben segít a tárgymutató is.

Nabokov terjedelmes életműve elé, a tizennyolc regény, a memoár és az utolsó töredék elemzéséhez bevezetőként három beavató és tájékoztató tartalmú fejezetet helyeztem el. Nabokovról és regényeiről számos tárgyszerű információt is nyújtok, ismertetem a szakirodalom főbb gondolatait is, de alapvetően olyan saját regényelemzéseket szerettem volna írni, amelyekkel magam hozzá tudok járulni Nabokov értelmezéséhez, elsősorban a műveire jellemző szerteágazó utalások és asszociációk rendszerét követve. Anyagom az eredeti szöveg volt, de természetesen a magyar fordításokkal dolgoztam. Ezzel a kettősséggel magyarázható, hogy gyakran jelzem a magyar fordítások eltérését. Ennek célja nem műfordítótársaim kritikája, akikhez szakmai szolidaritás és tisztelet fűz – mi tudjuk a legjobban, hogy lehetetlen bármely művészi szöveget maradéktalanul egyik nyelvről egy másikra átültetni. A korrekciókban az eredeti szöveg követésének kötelezettsége vezetett. A tárgyszerű kritika hangsúlyozására a fordítók nevét csak a bibliográfiai adatoknál közlöm.

A záró fejezetekben a magyar recepciót és a nemzetközi szakirodalmat tekintettem át, a függelékben pedig Nabokov műveinek áttekinthetőségére, a magyar vonatkozásokra koncentráltam. A tagolt bibliográfiában külön soroltam föl e könyv előzményeit, saját Nabokov-tárgyú cikkeimet. Nem hivalkodásból, hanem azért, mert gyakran utalok rájuk, hiszen ott részletesebben fejthettem ki egy-egy fontos kérdést. A köszönetnyilvánítás fejezetnek az is a célja, hogy bemutassa a laikusok számára (akiket szintén e könyv olvasói közé gondoltam és reméltem írás közben), hogyan készül egy tudományos munka. A cím-, név-, tartalom- és tárgymutató keresztutas tájékozódást biztosít a szövegfolyamban. Különösen ajánlom a csillaggal jelölt „invariánsok” fogalomgyűjteményét.

Ösvény-szöveg

Nabokov soknyelvű, képgazdag és játékosan szövegbonyolító író, szétágazó képei és utalásrendszere miatt regényei ösvényszövegeknek nevezhetők. Könyvem címe azt is kifejezi, hogy hasonló módszert kíván a megértése is.

Az ösvény Nabokov írásaiban sokszor alkalmazott és realizált metafora is. Az ösvény az oroszban görög eredetű szó – tropá, és mindkét nyelvben testvérszava a trópusnak, a szóképek összefoglaló kategóriájának. Ez utóbbi számtalan európai nyelvben és területen – tudományban, filozófiában, művészetben, irodalomban – jelent motívumsort és képet (görög tövének jelentése ’megfordul, valamerre tart, változtat’). A szórokonság alapja, hogy a nyelvi fordulatok mentén a gondolkodás is lekanyarodik a szokásos főútvonalról, hogy az asszociációk szokatlan, varázslatos tájain tekeregjen tovább. Nyelveken, rendszereken és kultúrákon átívelő ösvényt vág számunkra ez a szó. Nabokov írói világának egyik alapvető sajátossága, hogy szerteágazó utalásaival, a létezőre és nem létezőre vonatkozó gondolataival kinyitja a világot – kifelé a kultúra, befelé magunk megismerésére.

Az ösvények jellegzetessége az intimitás és az egyedüllét izgalma, a titkok és a felfedezés ígérete, az örömteli előrehaladás a bennünket körülölelő, hívogató, de ugyanakkor rejtett és rejtélyes környezetben. Az ösvények másfelé vezetnek, mint a nagy utak, amelyek építésekor a gyors és praktikus célhoz érés érdeke diktál formát és tempót. Ahogyan Nabokov is megfogalmazta 1942-es ars poetica-szerű versében, „nem bízom a nagy útban, hiába csábít, sem az évszázados, megszentelt álmokban” („Szláva”, Hírnév). Az ösvény kanyarog, ki-kitér, ha szép valahol a kilátás, de mégis felfelé vagy valamilyen cél felé vezet, és elágazik, hogy választhassunk, merre és milyen módon szeretnénk haladni. A főútnál lehet hosszabb, akkor felfedezéseket tartogat, és lehet rövidebb, akkor pedig a gyors rátalálás diadalát nyújtja. Az ösvényen maga a járás is fontos, a természetes talaj érzése, és a nyom, amelyet az előttünk járók lába taposott ki. A senki által nem épített utat mi tovább tapodjuk az utánunk lépdelőknek, így kötjük össze saját személyünkben erőfeszítéseinkkel, részvételünkkel, térben-időben előre mentünkben a múltat és a jövőt. Az ösvényt minden tavasszal újra ki kell tapodni, nincs megállás, és ha egy pillanatnyi célhoz el is érünk, a járás kedvéért újra útra fogunk kelni.

A szövegelemző gondolata csakis saját felelősségű értelmezése, mert nem olyasmire talál rá, ami egy szövegbe bele van építve, hanem valamit belelát. Nem mondható, hogy az író gondolt erre vagy arra, és nemcsak azért, mert egyik olvasó sem gondolatolvasó, hanem azért sem, mert a szövegén keresztül bárki jobban látja a szerzőt, mint ő maga önmagát. Ugyanezt elmondhatja elemzésem olvasója, aki talán jobban rálát arra, miért ezt vagy azt olvasom és emelem ki Nabokov szövegeiből. Ez az olvasási lánc nemcsak a kultúra párbeszéde, hanem a nemzedékek kézfogása is, ahol a vélemények különbsége és az értelmezési észjáték, a gondolati kóborlás folyamata maga a cél. Ezt a kóborlást jelzi könyvem címében az ösvény.

A Nabokov műveiben vissza-visszatérő ösvény már első nagyobb verseskötetének címében megjelent. A Górnyij puty (Berlin: Granyi, 1923) egyszerre jelent magasztos, sőt, isteni utat, és etimológiailag hegyi, magas vagy „fenti” utat. A kötet lírai képeiben az ösvény a gyermekkori és a krími táj része. A hegyi út alapvető toposza az orosz irodalomban Lermontov verséhez nyúlik vissza: a „Kimegyek egyedül az útra” még Tyutcsev lírájára gyakorolt hatásán keresztül is szervesen beépült Nabokov képi és gondolati világába. „Kimegyek egyedül az útra/ a ködön át a köves út ragyog/ Csöndes az éj. Istenre figyelmez a pusztaság/ És csillag a csillaggal beszél.” A táj ünnepélyes csodája és kék varázsa Nabokov eksztatikus természeti képeit is jellemzi. E vers lesz a nabokovi álomhalál gondolat forrása. És akkor most induljunk el, hogy ízelítőt adhassak abból, milyen egy gondolati mellékösvény.

Első regényében, a Másenykában Nabokov az emlékezés ösvényére lépve írja le az otthoni birtok és erdő ösvényeit, kézzel, illetve lábbal és biciklikerékkel tapinthatóan. Az „emlékezés ösvénye” kifejezés látszólagos közhelye utal az agyban létrejövő kapcsolódások hálózatára, a gondolatok asszociációinak kanyargására is. A Nabokovot erősen inspiráló Proust, aki az emlékezést életformává és irodalmi tudatfolyammá emelte, hétkötetes regénye legelső bekezdésében az ösvény képével kötötte össze az emlékezést, a múltat és jövőt. „Utas siet a közeli állomás felé; s az a kis ösvény, amelyet követ, most mélyen belevésődik az emlékezetébe, annak az izgalomnak a révén, amelyet az új helyek, a szokatlan cselekedetek keltenek benne, egy iménti beszélgetés, a búcsú egy idegen lámpa alatt, mindaz, ami követi az éjszaka csöndjében, s a visszatérés közeli édessége” (Gyergyai Albert fordítása).

Nabokov egy másik hőse, Martin a Tündöklésben gyerekkorában a falon függő festményen ábrázolt ösvényre ugorva szeretné követni a könyvből megismert mesealakokat; majd ifjúként az Alpok szikláira mászik, mert kihívást és önállóságot keres; végül a képzelet lépteivel tűnik el az orosz határon a rengetegben. A kis Luzsin az iskola elől szökik az erdőbe, hogy rátaláljon a sakkszenvedélyre, és mindig, amikor megszökik valahonnan, ez az ösvény képzik meg előtte (A Luzsin-védelem). Pilgram (akinek neve annyit tesz: zarándok) az oroszul azonos című novellában csak a halál felé vezető úton tud a boldogság ösvényére lépni. Vannak távoli, egzotikus ösvények, amelyeket úgy járnak be Nabokov alakjai, hogy sem ők, sem az író maga soha nem jártak ott – az Adományban Fjodor elképzeli, hogy elkíséri apját egy ázsiai expedícióra. A Szólj, emlékezet!, Nabokov visszaemlékezése felidézi gyerekkori birtokuk ösvényeit, és az ösvény az ars poeticák megfogalmazásaiban is gyakori metafora. Pnyin professzort bánatos sétáin, a park vagy erdő ösvényein vigasztalja a szerzői szignót jelentő állandó motívum, a mókus. A kései Nézd a harlekint! eljut a nabokovi motívum önparodisztikus felidézéséhez: Vagyim egy olyan „mesébe illő kanyargós ösvény”-en hagyja el a forradalom szaggatta pétervári környéket, amelyen Martin a negyvenkét évvel korábban írott Tündöklésben akar megérkezni Oroszországba.

Nabokov sok hőse feszegeti a normalitás határait, tűnhet pszichopatának,abnormálisnak, sőt bűnözőnek, azaz nem szokványos ösvényeken jár, magatartása deviáns, a mások járta útról letér. Az utakról letérés azonban a kreatív, művészi gondolkodás metaforája is – ez az egyik kulcsa Nabokov „nem normális” szereplőinek.

Nabokov műveiben a motívumok szövésének, azok összekapcsolásának rajzolata egymást keresztező ösvények térképére emlékeztet. Az irodalomtudomány az egymással bonyolult rendszerben találkozó utalásokra, a látens, a szövegben felfedezendő kereszthivatkozások hálózatára a számítógépes szaknyelvből származó hypertextus fogalmát is alkalmazza. Nabokov műveinek gondolati hálóját a könyv közepén kísérlem meg felvázolni, az Európa és Amerika közti átmenet pontján, az első rész összefoglalásaként. Ez a gondolati ösvényháló képzeletben vagy akár konkrét gondolattérképként is megrajzolható a tárgymutató fogódzóival, amely jelzéseket nyújt a tájékozódáshoz, összességük pedig vázlatosan megjeleníti Nabokov világát.

Nabokov saját életét spirálként képzelte el, amelynek vonala felfelé vezető ösvényre emlékeztet, ám önéletrajzi könyvének tervezett címei közül jellegzetes volt a kiadót is elriasztó Anthemion, „amely bonyolult összefonódásokból és szétterülő fürtökből álló, akantuszleveles indaornamentumot jelent” (SzE 3)– ez jól érzékelteti a szerteágazó asszociációk szerves rendetlenségének hálózatát. Nabokov úgy véli, a művészi gondolkodásban elengedhetetlen a szimultán, párhuzamos gondolkodás, a célok sokféle úton megközelítése. „…aki költő szeretne lenni, annak rendelkeznie kell egy képességgel: egyszerre több dologra tud gondolni” (A 191). Egy sakkjátszma útjai is hasonlóak. Nabokov ösvényein nagy szerep jut a véletleneknek, a szabályosságon kívül eső váratlan kanyaroknak. Nabokov regényeiből az rajzolódik ki, hogy a véletlenek mindig beleszólnak a rendszerekbe, mert ezeknek értelme nem belátható, csak egy emberi világon kívül eső fókuszpontból.

Végezetül, az ösvény kedves metafora nekem is, az elemzőnek. Bár javaslok útvonalakat, mégis, miközben olvasataim ösvényére hívom az olvasót, alapvetően a járás élvezetét szeretném megosztani. Régen magaménak vallom a Braclavi Nachmannak tulajdonított gondolatot: „Ne kérdezd utadat olyasvalakitől, aki ismeri, mert akkor nem tudsz eltévedni”. Minden olvasat valójában tévolvasat, állítja Harold Bloom – a posztmodern irodalomtudomány nagyon megengedő és nyitott. Nem tudni, mi a jó elemzés célja, a tisztázás-megmagyarázás vagy a termékeny összezavarás. Számomra mindenekelőtt a helyes kérdések feltevése és a szempontok megtalálása volt nagyon fontos. A kavargó kérdések káosza azért szép, mert a rendet megelőlegező stádiumnak vélhető. Saját Nabokov-képem az egyik lehetséges válasz a kérdésekre. Az vesse rám az első könyvet (sic!), aki minden Nabokov regényben mindent ért, és már nem talál bennük újabb titkos ösvényeket.

A holisztikus módszer

Nabokov olvasása engem újra és újra az irodalom összes alapvető kérdésével és a valóság képlékenységével szembesít, elemzése pedig az értelmezés határaival. Irodalomtörténészként feladatomnak tekintettem, hogy minél több tényt, adatot, forrást, alapismeretet tárjak fel e könyvben, hogy ezekből kiindulva más magyar olvasók is könnyebben felépíthessék saját Nabokov-értelmezésüket.

A Nabokov-szakirodalom számos hasznos terminust alkotott meg. A matrjoska-szöveg az egymásba illeszkedő szerkezetekre, és a mindig újabb rétegeket feltáró szövegnek a szakmetaforája (Davydov). Magdalena Medarić kötötte össze a szimbolisták (Belij, Remizov) által kidolgozott, később többek között Pilnyak és Babel által is alkalmazott ún. ornamentális próza hagyományát Nabokov műveivel. A poligenetikus szakszó a nyelvészetben több forrásra visszavezethető etimológiát jelölt, Zara Minc emelte át az irodalomtudományba és Pekka Tammi alkalmazta Nabokovra – arra, hogy bizonyos képeinek többféle kulturális referenciája, hivatkozási forrása van (például a sellő utal Puskin versére és Oféliára is a Hamletből). A többrétegű hivatkozásrendszer tükrözte élő kapcsolatukat a múlttal, és azt is, hogy ezt a kapcsolatot az archetípusokra alapozták. Amikor ennek továbbvitelét látjuk Nabokovnál, illetve az európai irodalmakban Proustnál, Joyce-nál, Thomas Mann-nál, a próza megújítóinál más és másképpen, akkor számot adhatunk arról is, hogy az újítás és a modernitásba a valódi átmenet a múlt mintázataiból, a visszanyúlásból jön létre. Wayne Booth jelezte először a megbízhatatlan narrátor kategóriáját a Lolitában (1961). Jurij Levin nevezte Nabokov állandó motívumait invariánsoknak és vezette be a kétterűség fogalmát, az „itt” és „ott” világának kettősségét (biszpaciálnoszty). D. Barton Johnson monográfiája nyolc regényt tárgyalva a tükörvilágok (világok és ellenvilágok) poétikai és világnézeti vetületeit tartja meghatározónak. Alexandrov könyve terjesztette ki a másvilág fogalmát hét regény alapján az életműre (Otherworld).

Módszeremet legszívesebben holisztikusnak nevezném, ami számomra két dolgot jelent. Egyrészt az elemzés tárgyára vonatkoztatom: minden apró szövegelemben az egészre vonatkozó részt látok. Nabokov rendkívül tudatos nyelvbűvész, így egészen kicsi szövegegységek is filológiai figyelmet érdemelnek. Ez a módszer különösen illik Nabokovhoz, aki a részletek mikrokozmoszában tükrözte a makrokozmoszt. Vonatkozik a holisztikus szemlélet az elemzési módszerre is: bárhol vagy bárkitől tanult módszer segíthet abban, hogy a szöveghez közelebb vezessen. A formalista és a mitopoétikai módszer ezek között tágabb teret kapott, mert ez a két, 20. századot meghatározó iskola volt Nabokov írói indulásának termékenyítő hatás-környezete. A mitopoétikai közelítést maguk a művek hívják elő, és az orosz irodalmi környezet, amelyben sokkalta mélyebben otthonos a mítoszi utalásrendszer, mint nyugatabbra. Ahogy maga Nabokov írja első amerikai regényében, a végtelen térnek tükrei félelmetesek, de bennük „a mitológia erős cirkuszi hálókat terít ki, nehogy a rosszul szabott passzentos ruhában feszengő gondolat kitörje vén nyakát ahelyett, hogy hipp-hopp visszapattanna […] és bemutassa a menny roppant egyszerűségét” (BK 87). Nabokov a szimbolizmus és avantgárd átértelmezésével alakította ki saját eszköztárát és ezzel illeszkedett szervesen a posztmodernnek nevezett korba, mire pályája csúcsára jutott. Ez idő alatt az irodalomértelmezés iskolái is nagy utat jártak be: a formalizmusból kinőtt strukturalizmus, és a szemiotikai módszer nélkül nem létezik már egzakt irodalomelemzés. Minthogy ezt folyamatnak, és nem tagadások sorozatának látom, nem elődöket megtagadó fejlődésnek, a módszerek vegyítése nálam a nyitott mű szemléletének felel meg, és azt erősíti.

Aki monográfiába kezd, felméri az irodalomtudomány aktuális helyzetét is, azt az elméleti fegyvertárat, amelyet kezébe adnak elődei és kortársai. Soha nem éltem tudományos iskolák vagy körök bűvöletében, de mindegyiktől sokat tanultam. Az érzés, hogy minden eddig megismert elmélet, iskola és módszer a rendelkezésemre áll, egyfajta „poligám” párhuzamosságba torkollt: szívesen hagyom, hogy a szöveg és a mű súgja meg, melyikhez forduljak. Könyvem olvasási módszereket javasol, amelyekhez az irodalomtudomány legkülönbözőbb iskolái hosszas folyamatban dolgoztak ki fogalmakat és rendszereket. Ezek nemcsak ismételt alkalmazásra, hanem fejlesztésre is várnak. A módszereket egyfajta szerszámként használom, hiszen a szövegelemzésnek is van mesterségbeli tudásalapja, az a szempontrendszer, amelyhez nyúlva bármely szöveg felfejlik. Ez az induktív, szöveg-empatikus módszer számomra egy univerzális eszköztár szabadságát jelenti. Nabokov művei szinte felszólítanak arra, hogy térjünk ki az egyértelműséget kerülő, asszociatív szövevények sokféle irányába. Már ezek megmutatása, a kérdések felvetése is gyümölcsöző.

Könyvembe akkor vágtam bele, amikor úgy éreztem, már kialakult saját Nabokov-képem – innen számítva is évekig tartott a megírása. Aki könyvet ír, önmagával is számot vet, mert minden kérdésfelvetésben benne van maga a kérdező is. A több évre szóló kutatási témaválasztás azt is felveti, vajon nem a téma választotta-e ki a kutatót… Szándékosan hagytam, hogy vegyüljön a személyesebb és a tudományos (de érthető) hangnem, a szabadabban csapongó esszé és a fegyelmezettebb értekezés stílusa.

A kialakult tudományos konszenzus értelmében az interpretációk száma végtelen, és érvényessége viszonylagos. Paradox jelenség, hogy miközben a posztmodernnek nevezett irodalom egyik alapvonása az átfogó rendszerek, koncepciók, ideák szétszedése (a dekonstrukció változatai), a posztmodernnek nevezett irodalomtudomány éppen a rendszerek visszaépítésén fáradozik, és minden nagy ívű eszmei vállalkozás új teóriát, újabb iskolaalapítást céloz meg. Számomra kétségtelen, hogy miközben az irodalomtudomány törekszik a leírható dolgok rendszerezésére, soha nem válhat tiszta, egzakt tudománnyá, a szó pozitivista vagy ultraszemiotikai értelmében. Ha az olvasó úgy fogja találni, hogy több kérdést vetek fel, mint amennyit megválaszolok, illetve ha azt tapasztalja, hogy egy-egy válaszkísérletem személyes vagy hipotetikus, akkor már a módszeremet is megismerte. S noha jobban kedvelem a szerteágazó gondolatmenetet, mint a lezártat, könyvemnek célja mégis egy koherens, de nyitott rendszer, egy olyan vonalvezetés, amellyel megérthető Nabokov módszerének és látásmódjának alakulása az életmű folyamán, a rajta végigvonuló, változásukban is állandó gondolatok. Ez kapcsolja egybe a fejezeteket. E végigfutó fő szálakba beleillenek, mert belefonódtak Nabokov más műfajú írásainak fonalai is.

Régen használom a gombolyaghasonlatot: egy szálat meghúzunk, és kibomlik a gombóc belseje. Nabokovra különösen találónak érzem ezt, hiszen ő maga is gyakran beszél szövegeinek, sőt, életének „mintázatáról” és „szőnyegéről”: „Használat után varázsszőnyegemet úgy szeretem összehajtani, hogy a minta részei összeráncolódjanak, hadd botladozzon az utazó” (SzE 148). Minden szőtt-szövögetett dolog újraszőhető, ha felfejtjük-legombolyítjuk; így a szöveg is a szavakból (köztudott a szöveg és a szövés szórokonsága, a meseszövés is mesterség). Végső soron az elemzések csak az eredeti szőnyeg lefejtései és újraszövései, az anyag, a színek, a méret adott. Jó anyagot végtelenszer lehet újraszőni.

Ha az ember huzamosabb ideig Nabokovot olvas, különös látásmódra tesz szert, és mindent sajátos „nabokovos” szemszögből kezd befogadni. Elég ránézni egy szóra, mondjuk arra, hogy „monográfia”, és máris szokatlan fényben áll, elemeire esik szét, és nem egy tárgyra koncentráló könyvet jelent csak, hanem magányos, monomániás, gráfiamániás, grafomániás írás lesz belőle.

Nabokov olvasása itt kezdődik: a nyelv tudatosítása, eszközként kezelése, asszociációs szétszedése, játékosan elemeire bontása, majd szokatlan, alkotó összerakása a széteső világ új egységbe rakását jelenti. Bármely két szó egymás mellé helyezése metaforát, és ezzel új képet alkothat, járatlan ösvényre vezetve a gondolatokat. Ez a szellemi folyamat, amelyben a nyelv felfedezésének öröme egyszerre tartalmazhatja a darabokra szaggatott mitológiai istenek összeszedésének komoly rituális ünnepét és a puzzle-játék darabokból építkező vidám csodáját, alapvető ahhoz, hogy a Lolitát ne pornográf regénynek, Nabokov hőseit ne aberrált „szereplőknek” lássuk, és természetes, elfogulatlan könnyedséggel éljük át a beavatást a huszadik századi irodalmi szöveg élvezetébe. Nabokovot, amint a jó irodalmat általában, ahogy maga is hangsúlyozza, nem elég elolvasni, hanem újra, sőt, újra és újra, többször érdemes átolvasni.

Nabokov kivételesen tudatos, művelt és sokoldalú szerző, akinek elemzői egyre gyakrabban adnak hangot annak, hogy e felsőbbrendű lény olvastán és közelségében bizonyos értelemben talán kisebbségi érzésnek is nevezhető helyzetben találják magukat. Aligha akad, akinek együttes ismeretei az orosz és világirodalomról, történelemről, prozódiáról, lepkékről és sakkról Nabokovéhoz mérhetőek lennének. Jómagam arra a következtetésre jutottam, hogy Nabokov bonyolult, kimunkált szövegeit még egy másik Nabokov, sőt, maga Nabokov sem tudná teljességében interpretálni. Ennek egyszerű az oka: egy szöveg hátterének feltárása és minden lehetséges olvasatának bejárása sokkal hosszadalmasabb, mint az elemzett egyedi, művészi szöveg. Nabokovtól legfőképpen az tanulható meg, hogy minden világ feltételes, szubjektív és konstruált.

Nabokov memoárjában ír a kozmikus szinkronizációról, arról az eksztatikus élményről, amikor lehetségessé válik a világ távoli részecskéinek egyidejű észlelése. Ennek leképezése műveinek ösvényszövege, e szerteágazó, hatalmas asszociációs és műveltséganyagot átölelő rendszer. Ennek ösvény-módszerű elemzése képes létrehozni egyfajta intellektuális szinkronizációt, amelynek nem kevésbé eksztatikus élménye azt sugallja, hogy minden mindennel összefüggésbe hozható.

Jegyzetek, hivatkozások, műcímek

A lábjegyzetekbe gondolati mellékösvények, kiegészítő asszociációk és adatok kerültek, valamint a forrásjegyzetek. A bibliográfiában külön felsorolt monográfiákra a szövegben magában hivatkozom, a szerző nevével és oldalszámmal, pl. (Beaujour 15), és csak akkor szerepel évszám, ha valakinek több műve található a bibliográfiában, pl. (Tammi 1985, 33). A magyar nyelvű cikkeket külön és fordított időrendben listáztam. Ezt a listát a 2015-ös kiadáshoz képest nem frissítettem.

Nabokov műveire rövidítésekkel utalok, amelyeket külön listába foglaltam, három listára bontva, nyelvenként: magyar, angol, orosz. A címek a szövegben rövidítve is szerepelhetnek (pl. Sebastian Knight…; Meghívás…). A zárójeles oldalszám mindig az adott fejezetben tárgyalt művet jelenti. Ha több idézet sorjázik egymás után azonos oldalról, csak az utolsónál jelzem az oldalszámot. Az idézetekben a dőlt betűs szavak a fordítás korrigálását jelzik (kivéve, ha kiemelést jelzek). A fejezetek számozásában Nabokov írásmódját követem: lehet Hetedik fejezet vagy 7. fejezet.

Nem minden Nabokov műnek van magyar fordítása. Régi könyvkiadási szokás szerint a művek címe akkor áll első helyen magyarul, ha létezik magyar nyelvű fordítása, és utána áll az eredeti cím, ha szükséges. Ha az eredeti nyelvű cím szerepel elöl, és a magyar címet nem dőlt betűvel írom, ez annak jele, hogy a műnek nincs magyar fordítása. Nabokov esetében ez sem ilyen egyszerű, mert többnyire két eredeti, egy orosz és egy angol is létezik. Ezeket csak akkor vettem figyelembe az elemzésekhez, ha maga készítette, illetve más társfordítóval, vagy ő maga ellenőrizte a fordítást. A tájékozódásban a táblázatok segítenek.

A regénycímek dőlt betűvel, a novellák, versek, esszék, szakcikkek címe az angol szokásnak megfelelően idézőjelben szerepelnek (az ezeket tartalmazó köteteké és folyóiratoké pedig dőlt betűvel). Ha egy mű idegen nyelvű szövegét idézem, az adekvát nyelvű címet adom meg. A Pnyin-fejezet a Pnyin 2021-es újrafordított kiadása miatt ennek megfelelő változtatásokon esett át, az idézetek az új kiadásból származnak.

Az átírásról

Az olvasónak számot kell vetnie avval, hogy a cirill szövegek magyar átírásának szabályrendszere tökéletlenül adja vissza az orosz kiejtést, amelyre Nabokov oly nagy hangsúlyt fektetett, hogy még riportfilmjeiben is perceket szentelt annak, hogy egy-egy név kiejtését elmagyarázza. Gogol-tanulmányában kerek-perec kijelenti, hogy aki nem tudja egy írónak még a nevét sem helyesen kiejteni, az ne is remélje, hogy műveit megértheti. Ennek a véleménynek az üzenete persze alapvetően az, hogy minden művet eredetiben kellene olvasni.

Természetes, hogy semmiféle átírás nem tudja érzékeltetni a másik nyelvben hiányzó hangokat (az orosz S és a magyar S egészen más), de ha két magánhangzót azonos jellel ad vissza (ы és и egyaránt i), akkor következetlen is. A magyar átírási szabály, némi túlzással élve, a kivételek szabálysora, amelyek számos hagyományt figyelembe vesznek. Így állhat elő a helyes, bár ellentmondásos magyar mondat: „Vlagyimir Nabokov fia, Vladimir Nabokov” – ahol apa és fia azonos neve más írásképű, mert a fiú az emigrációban lett ismert. Poétikai elemzés közben, Nabokov angol-orosz átírási módszeréhez hasonlóan igyekszem a kiejtést megközelíteni az átírásban, ezért „magyarosra” írom át a szövegben, a hangsúlyt ékezettel jelezve.

A tudományos művek átírási konvenciója viszont az angol átírást használja, és én is így teszek a szakirodalmi hivatkozásokban. Ezzel megkönnyítem a tájékozódást, nemcsak a Nabokov-művek között, hanem az alapvetően angol nyelvű szakirodalomban, az interneten és a könyvtári katalógusokban is. (Gondoljunk bele pl. abba, hogy az Anyegint az O betűnél, Onegin alatt kell keresni mind az orosz, mind az angol bibliográfiákban.)

Ha a bibliográfiában egy szerző nevét kétféleképpen látjuk egymás alatt (pl. Blot, Jean és Blo, Zhan), ez meglepő, de szabályos: utóbbi a francia szerző könyvének orosz nyelvű kiadásából a kiejtéskövető módon cirillre átírt névnek a magyar átírása – jó edzés Nabokov többnyelvű életművéhez.

Nabokov tükörben

Nem tudom, észrevette-e már bárki korábban, hogy az élet egyik fő jellemzője az elkülönültség. Ha nem borítana bennünket a hús hártyája, meghalnánk. Az ember csak addig létezik, amíg elkülönül környezetétől. A koponya az űrutazó sisakja. Maradj benne,vagy véged.

Vladimir Nabokov

KÖSZÖNETEK, avagy ösvények a világban

Évekig dolgoztam könyvemen, sokaktól kaptam a legkülönbözőbb módokon segítséget. Nevük megemlítése nem puszta udvariasság, hanem azt is mutatja, hogy minden egyéninek tűnő teljesítmény mögött emberek együttműködésének szövevényes segítő hálózata húzódik. Azért is írtam az alábbi köszöneteket részletesen, hogy bemutassam, hogyan készül egy szakkönyv, és hogyan él egy magyarországi kutató, amikor esélyt kap egy könyv megírására. Magamnak is jó érzés átolvasni az alábbi sorokat, életem egy jókora darabjának krónikája.

Hálás vagyok minden olyan konferencia szervezőinek, akiknél Nabokovval kapcsolatos előadást tartottam, és minden kötet vagy folyóirat szerkesztőjének, aki szövegemet közlésre elfogadta és gondozta. Időrendben: Budapesten Zöldhelyi Zsuzsa kollégám, a Studia Slavica szerkesztői, Atanaszova Denise (Sub rosa), a Holmi szerkesztői triumvirátusa (Réz Pál, Radnóti Sándor és Várady Szabolcs), a Bartók Rádióban Győri László és Vlasics Sarolta, az Európa Könyvkiadónál M. Nagy Miklós és Barkóczi András, az Élet és Irodalom munkatársai, az ELTE Anglisztika tanszékén Péter Ágnes, Ruttkay Veronika, Gárdos Bálint és Farkas Ákos, a Literatura szerkesztőségében Kálmán C. György és Veres András, a Jelenkor szerkesztőségében Görföl Balázs.

Külföldön az időközben elhunyt Jean Breulliard (Toulouse, Párizs), Marc Weinstein (Aix-en-Provence), Rita Giuliani (Róma), Zahar Davydov (Toronto), David H. J. Larmour (Texas Tech. University, Austin), Leonid Heller (Lausanne – Párizs), Andrei Dobritsyn, Katerina Velmezova és Anastasia Vinogradova de la Fortelle (Lausanne), Jasmina Vojvodić (Zágráb), Kornelija Ičin (Belgrád), Arkagyij Goldenberg (Volgográd), Dmitrij Tokarev (Szentpétervár), Jean-Philipp Jaccard és Annick Morard (Genf), Natalja Zlidnyeva (Orosz Tudományos Akadémia) cikkeim szerkesztésével hozzájárultak ahhoz, hogy jobbak legyenek. Nem felejtem el Zoran Kuzmanovich segítségét sem, aki egy itthonról akkor még elérhetetlen cikket küldött meg az általa szerkesztett The Nabokovian folyóiratból a „kutya-motívumos” cikkemhez.

Han Anna kollégám és doktori programunkban „harcostársam” Nabokov összes műveinek orosz nyelvű sorozatát bocsátotta rendelkezésemre. Antal Magdolna és Kain Péter olvasta át, Schiller Erzsébet és Takács Anna korrigálta barátian könyvem egyes fejezeteit, míg írásom első lektori véleményét Szőke Katalin (SZTE) adta, a könyv kétharmados készültségekor. Köszönet illeti a Gondolat Könyvkiadót, Bácskai Istvánt és Berényi Gábort, akik az első pályázati folyamatban nyújtottak segítséget, és természetesen Mészáros Sándort és Csőke Zoltánt a Kalligram Kiadóban, akik vállalták könyvem gondozását és kiadását, az OTKA publikációs pályázat keretében. Tompa Andrea szerkesztői kérdései további részletek megvilágítására adtak alkalmat, és neki köszönheti az olvasó, hogy a regények tartalmát is vázolom. Lévai András, aki évek óta szívességből tördeli az általam szerkesztett egyetemi kiadványainkat, e vaskos kézirat több korrektúra-fordulós előkészítésére is vállalkozott. Moholy-Nagy László lánya, Hattula kérésemre kedvezménnyel bocsátotta a kiadó rendelkezésére a borítóhoz az általam már évekkel ezelőtt kiválasztott képet. A féltékenység, a megkettőződés témája, a fény és film szerepének analógiája miatt választottam ezt a filmszerű, fekete-fehér kollázst. A kép, amely a londoni Victoria & Albert Museum tulajdona, Nabokov-kutatásaim alatt több városban, több kiállításon került szemem elé, szinte titokzatos módon követett.

Első külföldi kutatóutam (2008) Leedsbe vezetett, ahol Richard D. Davies, az egyetemi Brotherton Library Orosz Archívumának vezetője, a nemzetközi orosz-irodalomkutatás már-már legendás személye első nap átvette a katalógusuk alapján itthon elkészített bibliográfiai listámat, és fáradhatatlanul hordta az asztalomra a könyveket. Elutazásomkor a könyvtár duplum-raktárából választhattam a doktori programunkon általam szerkesztett és kiadott kiadványokért cserébe könyveket, és megajándékozott egy fontos szakkönyvvel is. Még utólag is küldött fénymásolatokat, és az ő közvetítésével érkeztek meg azok a könyvek, amelyeket külföldön vásároltam, de Magyarországra nem postáztak. Végtelenül hálás vagyok sokéves segítségéért.

Mint jeleztem, a köszönetnyilvánítás szokványos sorai közé szeretnék becsempészni néhány olyan információt, amely a kívülálló számára képet adhat a magyar egyetemi oktatók és kutatók egyre feszítettebb életmódjáról. A könyvek és cikkek mindig éjszaka, vagy munkás hétvégéken és nyári szabadidőben születnek. A hazai könyvtárak szegényessége a külföldi konferenciák idejéből lecsípett rohanó könyvtárlátogatásokra kényszerít sokunkat. A több évtizedes szakirodalmi lemaradás pótlására számomra valóban az egyetlen lehetőség a kutatóév volt, amelyet először 2009-ben hirdetett meg a magyar állam az Országos Tudományos Kutatási Alap pályázata, és soha többet – a kormányváltás megszüntette. Mind az OTKA, mind az ELTE vezetőinek és adminisztrátorainak köszönettel tartozom, hogy pályázatomat támogatták és a bonyolult ügyintézésben segítségemre voltak. Az időközben megszűnéssel átalakult OTKA berkeiben csak névtelenül tudom megköszönni az ottani adminisztráció és zsűritagok munkáját, Szigethi István kedves türelme és pontossága pedig olyan támaszt jelentett, amelyet máig jó érzés felidézni (2009–2015).

Kutatóévemet négy negyedévre osztottam. Az Irodalomtudományi Intézetbe Szörényi László igazgató úr fogadott be, és Dávidházi Péter a 19. századi osztályon, valamint Kálmán C. György az Elméleti Osztályon szerveztek nekem termékeny dialógust. Dávidházi Péter egyetlen mondatának döntő szerep jutott könyvem jelenlegi formájának kialakulásában. Amikor a határidőre panaszkodtam, hogy nem tudom megírni mindazt, amit szeretnék, elgondolkodva visszakérdezett: „És mi akadályoz ebben, mi sürget?” Ráébredtem, hogy kérhetek haladékot, és hogy valóban megpróbálhatok többet megírni, mint ami egy kézikönyvbe belefér. Tudom, hiába teszek pontot a végére, már másnap nagyszerűnek tűnő gondolataim fognak támadni, amelyek már nem kaphatnak itt helyet.

A Stanford University Visiting Scholar rangjába és paradicsomi körülményei közé Lazar Fleishman professzornak, a világhírű Paszternak-kutatónak meghívására kerülhettem, akivel doktori programunk már régóta szakmai kapcsolatban állt. Távollétében az Orosz, Kelet-Európai és Eurázsiai Tanulmányok Intézetben azonban csak udvariassági találkozókra került sor. Sem ösztöndíj, sem kutatóhely, sem számítógép nem állt rendelkezésemre, viszont könyvtáruk mindenért kárpótolt – a Nabokov-anyag több mint tizennyolc métert foglalt el a polcokon. Ehhez számítandók a nyomtatott és elektronikus folyóiratokban közölt cikkek, disszertációk, szakdolgozatok, a többi világ- és nem világnyelven megjelent szakirodalmat nem említve. Stanfordi előadásom angolságát előzékenyen ellenőrizte Dornbach Márton, a stanfordi Germanisztika Tanszék professzora, aki Budapesten is készen állt egy termékeny beszélgetésre a makrokozmosz és mikrokozmosz témájában.

New Yorkba is eljutottam két napra, hogy alapos bejelentkezési előkészítés után egyetlen napra beülhessek a Public Library Berg Collection Nabokov Archívumába, ahol rideg szigor mellett és árgus felügyelet alatt vizslathattam az előre kijelölt és kikért anyagokat. Kezembe vehettem Nabokov saját kézírását, variánsait, fordításait – mármint azt a részét, amelyet nem nyilvánítottak (megfejthetetlen és előre nem jelölt logika alapján) zárt anyagnak. Olyan kéziratokat sem láthattam, amelyeket amerikai kutatók már publikáltak. A patinás asztalnál csak ceruzával lehet jegyzetelni, fényképezni tilos, a másolat egy oldala száz dollár (lett volna).

A Bécsi Egyetem volt a következő állomásom, a Szláv Intézet. Az ottani hallgatóknak is öröm volt Nabokovról előadást tartani. Bécsben 30 fokkal hidegebb volt, mint Kaliforniában, és a könyvtárakban sem a teljes amerikai hozzáférés, hanem a ridegebb, európai raktárrendszer működött. A bécsi Collegium Hungaricum nem olcsó szobájának dermesztően huzatos hidegségét az ott dolgozók kedvessége ellensúlyozta, akiknek szintén köszönettel tartozom. A megfeszített munkatempójú kutatóév zöme olvasással telt el, egyrészt a szakirodalom mennyisége miatt, másrészt a nyelvi kavalkád hatására.

2011 tavaszán szinte révbe értem a Collegium Budapest falai között. Ez volt az első hely a kutatóév során, ahol asztal, számítógép, könyvtári asszisztencia, nyomtató, szkenner és fénymásoló állt rendelkezésemre, nem is beszélve a többi kutató és a Collegium dolgozói által létrehozott barátságos és szakmailag megtermékenyítő közegről, a közös szemináriumokról és szakmai ebédekről, amelyek az angol kollégiumok atmoszféráját és a szerzetesi közösségek meleg védőburkát és szigorú munkamorálját kínálták egyszerre. Kérésemre az intézet hozzájárult, hogy három helyett öt hónapig maradjak (végig ösztöndíj nélküli) Senior Fellow. Akadémiai évem vége, 2011. július 31-e azonban a Collegium húszéves fennállásának is a vége lett: ott tartózkodásomat a Collegium felszámolása, végleges bezárása árnyékolta be. Köszönettel tartozom a befogadásomról döntő Advisory Board-nak és a rektornak. Több mint köszönet illeti a rólam minden tekintetben gondoskodó Gönczi Éva kollégiumi titkárt és az intézmény megálmodóit, működtetőit, könyvtárosait, adminisztrátorait – egy kivételes kutatói mikrokozmoszt működtettek húsz éven keresztül.

A balatonfüredi Magyar Fordítóház gondoskodott arról, hogy az intenzív munka mégse legyen gályarabság. Itt egy nemzetközi fordítócsapat dolgozik minden nyáron a magyar irodalmi művek külföldi tolmácsolásán, s a betöltetlen napokon magyar fordítókat is fogadnak esetenként. Az egykori Lipták-házat egy Rácz Péter vezette alapítvány és Szamosfalviné Zsuzsa működteti áldozatosan. A szoba faláról a Lipták-ház egykori vendégei, Örkény, Pilinszky, Weöres, Déry Tibor, Illyés Gyula, Németh László fényképei, és mellőlük Vaszary János, Egry József, Vas Elemér, Borsos Miklós képei néztek le rám.

2012 tavaszán a Magyar Ösztöndíj Bizottság pályázatával „Senior Visiting Academic” lehettem a University College of London szláv és kelet-európai kutatásokkal foglalkozó intézetében (SSEES), és így újra egy nagy múltú, rangos intézmény könyvtárában, valamint a British Library asztalainál dolgozhattam. Heda Goss lakásában otthonra leltem és anyai gondoskodást kaptam.

Hallgatóim az évek és órák során számos okos kérdéssel segítettek. Nagy élmény volt egy teljes félévet szentelni a Lolita elemzésének (helyesebben mondva a regény első részének, mert a másodikra nem maradt idő). Gaál Xénia doktoranda megszerezhetetlen fénymásolatokat hozott nekem Kalinyingrádból, és segített a tárgymutató összeállításában, valamint egyetemi munkámban (a doktori program és a Műfordító Műhely működtetésében) is. Sárdi Rudolf (ELTE), akinek később opponense lettem, velem párhuzamosan dolgozott a Nabokov-disszertációján, így rendszeresen elláttuk egymást szakirodalommal, angol összefoglalómat is ő ellenőrizte. Tamás Péter angolos doktorandusszal is folyamatos szakirodalom- és eszmecserében voltunk. Takács Ferenc kollégámtól több elektronikus Nabokov-szöveget kaptam – neki nagy szerepe volt Nabokov hazai recepciójában, amiről korábban szóltam.

Évekig Nabokov állt gondolataim középpontjában. Fel sem tudom mérni, mit jelenthetett kollégáimnak, hallgatóimnak, baráti körömnek és családomnak ez a többéves Nabokov-narkózisom, amely esetenként ragályos állapotnak bizonyult. Hálás vagyok türelmükért, megértésükért.

Nabokov életrajza évszámokban

1899. április 10. (régi naptár szerint: április 22.)

Vlagyimir Vlagyimirovics Nabokov megszületett Pétervárott, a Morszkaja utca 47-ben, amelynek földszintje később a Nabokov-múzeumnak adott helyet. Apja Vlagyimir Nabokov, anyja Jelena Rukavisnyikova, akik 1897-ben házasodtak össze. Első fiuk halva született 1898-ban.

1900. február 28. (március 13.)

Megszületik öccse, Szergej.

1901

Ivan Rukavisnyikov és Olga Rukavisnyikova, az anyai nagyszülők halála, három hónap különbséggel. Nyáron az első utazás: Biarritzba, majd Vaszilij Rukavisnyikov („Rúka”), Nabokov anyai nagybátyjának dél-franciaországi kastélyába, Pau-ba.

1902

Megérkezik az első angol nevelőnő a házba. Decemberben megszületik húga, Olga.

1903

Az apa, id. Nabokov a kisinyovi zsidók elleni pogrom miatt cikkben bírálja a kormány antiszemitizmusát. Ősszel a család hónapokra Franciaországba utazik, Párizsba és Nizzába, ahol Nabokov találkozik apai nagyapjával, és először lesz szerelmes.

1904

Januárban kitör az orosz–japán háború. Novemberben a liberális nemesi és polgári ellenzék kongresszust tart, amely alkotmányos monarchiát követel. 33 kormányzóság 103 küldöttje gyűlik össze a tanácskozásra, amelyet Nabokovék házában tartanak. Politikai szerepvállalása miatt id. Nabokov visszavonul a jogászi tevékenységtől.

1905

Januárban kitör a forradalom. Id. Nabokov elítéli az ún. véres vasárnapon száznál több halálos áldozatot követelő cári katonai beavatkozást, amiért megfosztják pétervári városi Dúma tagságától. A Nabokov-család februárban a zavaros idők átvészelésére Abbáziába megy. Szeptemberben id. Nabokovot nyílt levélben hívják haza, hogy vállaljon szerepet a forradalom vezetésében, amire azonnal hazatér. Októberben megalakul a Kadet Párt (Konstitucionális Demokrata, azaz Alkotmányos Demokrata) Párt, közel százezres tagsággal. Vezetői közül Pavel Miljukov és Pjotr Sztruve állnak közel a Nabokov-családhoz. Jelena Nabokova ősszel Wiesbadenba megy rokonokhoz a gyerekekkel, és csak télen tér haza, de nem a felfordult Pétervárra, hanem Vírába, a nyaralóba.

1906

Francia nevelőnő érkezik a házba, Nabokov hamarosan (hétévesen) folyékonyan beszél az angol után franciául is. Márciusban megszületik második húga, Jelena.

Áprilisban először ülésezik a Dúma, amelyben a liberális Kadet Párt többségben van, és reformok sorát követeli. Az ülést a bolsevikok és eszerek bojkottálják. Id. Nabokov a Kadet Párt küldöttjeként javasolja, hogy alakuljanak alkotmányozó nemzetgyűléssé. Amikor a cár feloszlatja a Dúmát, 180 vezető ellenzéki, köztük id. Nabokov Viborgba utaznak és az ún. Viborgi manifesztumban polgári engedetlenségre szólítják fel a városka lakosságát, amiért megfosztják őket a politikai szereplés jogától. Ettől kezdve az 1917. februári forradalomig id. Nabokov csak újságíróként vesz részt a közéletben, a maga alapította és szerkesztette Recs (Beszéd) című újságban. Oroszországban lázadások, pogromok, forradalmi terrorcselekmények és merényletek sorozata zajlik, utóbbiak áldozata között sok a Kadet párti képviselő.

Id. Nabokov 1906 nyarán rádöbben, hogy fiai angolul tudnak ugyan olvasni és írni, de oroszul nem, és felfogad egy falusi tanítót melléjük. Nabokov ezen a nyáron kezd lepkéket fogni: az entomológiával egész élete során komolyan foglalkozik majd, új fajokat is felfedez és leír, és új szárnymintázati szempontrendszert alakít ki. A gyerekek és az anya 1908-ig bérelt lakásban laknak, mert otthonuk környékén gyerekeket mészároltak le.

1907

Az év elején Nabokov több hétig tüdőgyulladásban szenved. Tavasszal orosz házitanítót kapnak a fiúk. Nyáron és kora ősszel ismét hónapokat tölt a család Biarritzban. Ősszel több új tanár jelenik meg a házban, egy orosz-, egy angol- és egy rajztanár – Nabokov festőnek készül. Decemberben az apát perbe fogják a Viborgi manifesztum aláírásáért.

1908

Májusban id. Nabokovot három hónapi szabadságvesztésre ítélik, amelyet a kreszti börtönben tölt le, augusztusban szabadul. A kilencéves Nabokov könyvekből Európa minden lepkefaját ismeri nyár végére.

1909

Nyáron újra Biarritzban. Nabokov, mint minden nyáron, ismét beleszeret egy kislányba (ez ihleti a „Colette” fejezetet a Szólj, emlékezet!-ben).

1910

Új orosztanár, és rajztanárnak egy impresszionista festő kerül a házba. Nabokov Mayne Reid A fej nélküli lovas angol nyelvű western-regényét átülteti francia alexandrinusokba. A nyár ismét a lepketanulmányoké, majd ősszel a két fiú tanárával három hónapot tölt Berlinben, fogszabályozásra járnak. Nabokov újra szerelmes lesz, míg az amerikai kislányról ki nem derül, hogy egy tánckarban lép fel.

1911

Januárban, a harmadik trimeszterben a két fiút beíratják a Tyényisev iskolába, Pétervár legelőkelőbb, legliberálisabb és legszínvonalasabb iskolájába. Nabokov a 2. osztályba kerül, franciát és németet tanul. Nyáron beleszeret kocsisuk kislányába. Júniusban megszületik Kirill Nabokov, a legkisebb testvér az öt közül.

1912

Két évig a neves, szimbolistákhoz közel álló szecessziós festő, Msztyiszlav Dobuzsin-szkij a magán-rajztanára. A nyár lepkékkel és lányokkal telik.

1913

Nabokov nagymamája, Marija Nabokova kénytelen eladni Vira melletti birtokát, Batovót. Id. Nabokov rendszeresen részt vesz Kijevben a Bejlisz-per novemberi tárgyalásain, és az antiszemita vérvád-koholmányt leleplező tudósításokat ír, amiért bírságot szabnak ki rá. (A koncepciós vérvád-per ellen néhány neves író, Blok, Gorkij és Korolenko is fellép.)

1914

A házat elhagyja az utolsó magántanár. Nyáron megírja első versét, amelyet egész sorozat követ gyors egymásutánban; kitör az I. világháború, id. Nabokovot behívják. Még júliusban Pétervárt (Petyerburg) a németes „-burg” miatt Petrográdra nevezik át. Ősszel Nabokov lemásolja és bekötteti pár versét, barátoknak és rokonoknak ad belőle.

1915

Nyáron tífuszt kap, felgyógyulása után első komoly szerelmi viszony Valentyina Sulginával (Tamara a Szólj, emlékezet!-ben és Másenyka az azonos című regényben). Sok szerelmes verset ír hozzá. Ősszel társszerkesztője az iskolai újságnak, amelyben első publikációja, az „Oszeny” (Ősz) c. vers is megjelenik. Találkák Sulginával („Ljuszja”), iskolakerülés árán.

Id. Nabokovot a frontról Petrográdra helyezik.

1916

Orosz irodalom tanára Vlagyimir Gippiusz (Zinaida Gippiusz költőnő fivére). Nabokov lefordítja Alfred Musset egyik versét, amely megjelenik az iskolai újságban. Júniusban egy 67 verset tartalmazó kis kötete jelenik meg magánkiadásban (címe Versek). Apja előtte elvitte a verseket Kornyej Csukovszkijhoz, hogy megkérdezze lát-e bennük fantáziát. Apja könyvtárosa beküldi Nabokov egyik versét a Vesztnyik Jevropi-ba, egy vezető irodalmi lapba, ahol a júliusi számban közlik.

Ősszel kiábrándul Ljuszjából, és megkezdődnek mozgalmas szexuális útkereséseinek évei, amelynek során több férjes asszonnyal, egyik unokatestvérével, néha párhuzamosan három-négy lánnyal és asszonnyal folytat viszonyt.

Februárban id. Nabokov Angliába látogat az orosz sajtó képviseletében. Májusban meghal Vaszilij Rukavisnyikov, Nabokov anyai nagybátyja, és kétezer hektáros, több millió dollár értékű birtokot hagy rá.

1917

Januárban ismét tüdőgyulladást kap, utána Finnországba utazik, hogy megerősödjön. Szerelem Eva Lubrzynskával. Februárban kitör a polgári forradalom. II. Miklós unokaöccse javára lemond a trónról, Mihail Alekszandrovics nagyherceg azonban a zavargások miatt szintén kénytelen lemondani, ami a Romanov-dinasztia végét jelenti. Id. Nabokov fogalmazza meg a cár számára a trónról lemondó levelet. Az Ideiglenes Kormányban id. Nabokov tárca nélküli miniszterként kancellári szerepet vállal. Júliusban lemond, tagja lesz az Alkotmányozó Nemzetgyűlésnek. Októberben bekövetkezik a bolsevik hatalomátvétel, id. Nabokov a Nemzetgyűlés választási bizottságának tagja. Decemberben a bolsevikok letartóztatják, de megszökik.

Májusban Nabokov vakbélműtéten esik át. Újabb verseket ír, amelyek iskolatársa, Andrej Balasov műveivel közös kötetben jelennek meg (Dva putyi, Két út, 1918). A zavaros idők miatt előrehozott érettségit tesz. Novemberben apja őt és öccsét a Krímbe küldi, hogy ne hívják be őket katonának. Hamarosan utánuk megy anyjuk is, a három másik testvérrel, majd decemberben csatlakozik id. Nabokov is.

1918

Áprilisban a németek visszahódítják Jaltát a bolsevikoktól. Id. Nabokov elkezdi írni visszaemlékezéseit az Ideiglenes Kormányról. A család szeptemberben a cári család egykori nyaralójába, a krími Livagyijába költözik. Novemberben a németek visszavonulnak, a Kadet Párt Krímben tartózkodó része és a krími tatárok képviselői megalakítják a Krími Ideiglenes Helyi kormányt, amelyben Dmitrij Nabokov az igazságügy-miniszter.

Nabokov vakáción érzi magát, Ljuszjával levelezik, lepkegyűjtő túrát tesz egyedül a krími fennsíkon. Megismerkedik Makszimilian Volosin költővel, aki bevezeti Andrej Belij verselméletébe, az orosz prozódia és verselési rendszer tanulmányozásába.

1919

Nabokov azt tervezi, hogy csatlakozik unokatestvére, Jurij Rausch csapatához, de februárban megtudja, hogy Jurij elesett. Márciusban a bolsevikok közeledtével először Szevasztopolba, majd a Vörös Hadsereg elől április 2-án (15-én) Athénba menekül a család a „Remény” nevű görög gőzösön. Nabokovnak Pireuszban három-négy hét alatt három nővel van szerelmi kalandja. Májusban Londonba érkeznek, Marseille-ig a „Pannonia” hajón utaznak. Nabokov Londonban ismét találkozgat a lengyel Eva Lubrzynskával, akivel az 1917 eleji finnországi pihenés idején volt viszonya. Októberben megkezdi tanulmányait Cambridge-ben, a Trinity College-ban, ösztöndíjasként, szobatársa Mihail Kalasnyikov. Az egyetemre volt iskolatársának érettségi bizonyítványa alapján veszik fel, mert az övé menekülés közben elveszett („nekem is ilyen volt” – mondja). Az egyetemi évkönyvben fennmaradt bejegyzés róla: „Nabokoff, Vladimir Vladimirovitch, born 10 April 1899 at 47 Morskaia, Petrograd. Son of Senator Vladimir Dimitrovitch Nabokoff. School – Tenicheff, Petrograd. Admitted Pensioner. 1 October 1919”. Zoológiát és a „Modern és Középkori Nyelvek” szakon oroszt és franciát vesz föl, a zoológiát hamarosan leadja. Orosz verseket ír, naponta többet, és a Trinity futballcsapatának kapusa.

1920

Januárban megjelenik első angol nyelvű entomológiai (rovartani) tanulmánya. Újabb szerelmi kapcsolatok Londonban és Cambridge-ben. Nyáron apja fogadást köt vele, hogy nem tudja lefordítani Romain Rolland Colas Breugnon című regényét. Id. Nabokov Berlinbe látogat, egy ott alapítandó újság előkészítésére, ezt követően a család az akkor olcsó Berlinbe költözik. Id. Nabokov segédkezik a Szlóvo kiadó és a Rul című lap megalapításában, amelynek első száma november 16-án jelenik meg. November 27-én Nabokov versét is közlik benne, Cantab aláírással.

1921

Január 7-én jelenik meg első verse és első novellakísérlete, Vlagyimir Szirin álnév alatt, amelyet orosz műveihez még Amerikában is használ majd. Minthogy művei apja lapjában, a Rulban jelennek meg, az álnév elsősorban az apjától való megkülönböztetést szolgálja.

Márciusban befejezi a Colas Breugnon fordítását. Áprilisban kiválóan teszi le orosz vizsgáit Cambridge-ben. Júniusban Berlinben nagy szerelem a tizenhat éves Szvetlána Sziverttel. Októberben a népszerű költő, Szása Csornij segít neki készülő verseskötetének összeállításában. Ősszel megírja első kisebb színművét (Brogyagi; Vándorok), szerzői álneve itt Vivian Calmbrood. Decemberben Svájcban síel cambridge-i iskolatársával.

1922

Március végén id. Nabokov merénylet áldozata lesz. Májusban Nabokov leteszi utolsó vizsgáit Cambridge-ben (Tripos II), júniusban kiváló minősítésű diplomát kap (with second-class honors), Berlinbe költözik és eljegyzi magát Sziverttel. Nyáron lefordítja Lewis Carroll Alice in Wonderland című csavaros nyelvezetű művét. Októberben a kérészéletű Veretyeno (Guzsaly) írócsoportba lép be, novemberben pedig a Brátsztvo krúglovo sztolá (Kerekasztal testvériség) csoportba, itt barátkozik össze Ivan Lukas íróval. A Romain Rolland-fordítás megjelenik, az oroszosított cím: Nyikolka Perszik (magyarul kb. Barack Miki). Decemberben megjelenik kötete, a Grozgy (Fürt), benne a versek zöme jegyeséhez szól.

1923

Januárban Szivert szülei felbontják az eljegyzést, mert Nabokovnak nincs állandó munkája. Megjelenik a Gornyij puty (Magasztos út) kötet. Márciusban megjelenik a Carroll-fordítás, az oroszosított cím Ánya v sztranyé csugyész (Ánya a csodák országában) – az angol reáliákat oroszokkal helyettesíti.

Májusban egy jótékonysági álarcosbálon megismerkedik Véra Szlonyimmal, majd Dél-Franciaországba utazik, egy orosz ismerőse birtokaira, nyári idénymunkára, hogy kiheverje a lelki traumákat és megerősödjön. Verses drámákat ír.

Augusztusban visszatér Berlinbe, megkeresi Véra Szlonyimot: életre szóló szerelmük kezdete.

Szeptembertől rendszeresen ír novellákat. Októberben édesanyja Prágába költözik lányával, Jelenával, később Nabokov öccsét, Kirillt is hozzájuk viszi. Prágában találkozik Marina Cvetajevával. Decemberben Alekszandr Drozdov író alantasan támadja Nabokov műveit, aki válaszul párbajra hívja ki, de Drozdov nem is válaszol.

1924

Januárban visszatér Berlinbe, novellákat ír, sőt, Lukassal jeleneteket is berlini kabaréknak. Lassan ritkul a berlini orosz emigráció, a pénzreform miatti drágulás elől Párizsba költöznek át. Nabokov részben azért marad, mert fél, hogy a számára otthonos francia nyelvi közegben megfakul az anyanyelve. Augusztusban meglátogatja családját Csehországban, majd Berlinbe visszatérve magántanítványokat vállal, angol, orosz, tenisz és boksz leckéket ad – ez lesz a fő jövedelemforrása az európai években.

1925

Januárban belefog első regényébe, a Másenykába. Április 15-én összeházasodik Vérával. Állandó tanítványai Alekszandr Szak és Szergej Kaplan. Augusztusban bemutatja anyjának Vérát. Kísérőként Szakkal nyaral a tengernél, majd a hegyekbe megy, utána Vérával Konstanzba. Októberre készen van az első regény. Ebben az évben még két fontos novella születik, a „Csorb visszatérése” és a „Berlini útmutató”. Télen síelni kíséri Szergej Kaplant.

1926

Julij Ajhenvald és Raisza Tatarinov irodalmi kört szerveznek, ahol Nabokov gyakori előadó lesz. Itt olvassa föl a Másenykát, amely márciusban jelenik meg. Nyáron három gyereket nyaraltatnak Vérával a tengernél, Binzben, a Rügen-szigeten.

Ősszel színművet ír egy orosz színtársulatnak (Cselovek iz SzSzSzR; megjelenés éve: 1984), rendszeresen publikál verseket a Rulban. Hosszú poémát ír puskini modorban és formában (Unyiverszityétszkaja poéma; Egyetemi poéma).

1927

Májusban Nyikolaj Jevrejinov drámaíró és -teoretikus szerepét játssza egy színdarabban. Nyáron újra gyereknyaraltatás, ahol felmerül benne a Király, dáma, bubi ötlete. Ősszel megírja a „Podlec” („Becsületbeli ügy”) című novellát (ez jelent meg elsőként magyarul, negyven évvel később).

1928

Nyáron újra a Balti-tengernél. Írja a Király, dáma, bubit, amely ősszel jelenik meg, folytatásokban és könyv alakban is, majd németül az Ullstein kiadónál (König, Dame, Bube, ein Spiel mit dem Schicksal, 1930-ban). A német kiadótól a jogokért végre kedvező honoráriumot kap, amelyből 1929-ben Vérával a Pireneusokba mennek öt hónapra, lepkevadászatra.

1929

A Pireneusokban kezdi írni A Luzsin-védelem című regényt. Nyáron Berlin környékén egy kis tóparti telket vásárolnak hármasban, Véra unokatestvérével, ott nyaralnak. Nyár végére kész A Luzsin-védelem, folytatásokban jelenik meg a legjelentősebb orosz emigráns „vastag folyóirat”, a párizsi Szovremennije Zapiszki 1929 októberi–1930 áprilisi számaiban, és széles körű elismerést hoz számára. Ettől kezdve ez a folyóirat közli műveit, a könyvkiadóknál jelentősebb honoráriumot fizet. Megjelenik a „Csorb visszatérése”.

1930

Februárban befejezi A szemet, novemberben jelenik meg. Májusban kezdi el és novemberre készül el a Tündöklés. Májusban meglátogatja anyját és testvéreit Prágában. Szeptemberben megjelenik A Luzsin-védelem könyv alakban.

1931

Februártól decemberig folytatásokban jelenik meg a Tündöklés. Májusban elkészül a januárban elkezdett Camera obscura.

1932

Prágai látogatás, májustól egy évig folytatásokban jelenik meg a Camera obscura. A Kétségbeesést júniusban kezdi el írni, szeptembertől javítgatja. Novemberben könyv alakban megjelenik a Tündöklés. Ősszel utazások: meglátogatja unokatestvérét, Nicolas Nabokovot Kolbsheimban; majd Párizsban, Brüsszelben és Antwerpenben tart felolvasóesteket, kitörő sikerrel.

1933

Hitler januári hatalomra jutása és a Reichstag felgyújtása után Véra elveszti állását, mert a céget a tulajdonos zsidó származása miatt bezárják. Nabokov elkezdi az anyaggyűjtést az Adományhoz, de mivel gerincbántalmai miatt huzamosabb ideig feküdnie kell, barátai hordják neki a könyvtárakból a forrásokat. Decemberben megjelenik könyv alakban a Camera obscura, és Nabokov beszédet tart az Ivan Bunyin tiszteletére rendezett esten, aki ekkor, első oroszként, Nobel-díjat kapott.

1934

Májusban megszületik egyetlen fiuk, Dmitrij. Januártól tíz folytatásban jelenik meg az Kétségbeesés a párizsi Szovremennije Zapiszki folyóiratban. Júniusban félreteszi a munkát az Adomány körül, és két hónap alatt elkészül a Meghívás kivégzésre, amelynek szövegét decemberre véglegesíti.

1935

Belekezd a Camera obscura angol változatába, mert elégedetlen az első angol fordítással, jelentősen átdolgozza közben. Az Adományt is folytatja, a közép-ázsiai utazásról szóló fejezettel. A németországi változások hatására az angol nyelv felé orientálódik, és mert nem talál angol fordítót, belekezd a Kétségbeesés angolra fordításába (Despair), és év végére elkészül vele. Júniustól egy éven át folytatásokban jelenik meg a Meghívás kivégzésre.

1936

Januári-februári felolvasókörút Belgiumban és Párizsban, oroszul és franciául, ismét nagy sikerrel. Ennek kapcsán kapott felkérésre írja meg franciául az önéletrajzi „Mademoiselle O”-t, ami a Szólj, emlékezet! Ötödik fejezete lesz majd. Néhány fejezetet angolul is elkészít, ezek elvesztek. Februárban publikálják a Kétségbeesést. Májusban Véra zsidó származása miatt újra elveszti állását. Ekkor nevezi ki Hitler Nabokov apjának időközben börtönből kiszabadult egyik merénylőjét az idegenrendészeti hivatal oroszok ügyeivel foglalkozó vezetőjévé. Nabokov a hírre intenzíven külföldi, elsősorban amerikai, majd angliai, végül bármilyen állást, orosztanítást keres. Közben az Adomány első fejezetét írja.

1937

Január 18-án elutazik Németországból, soha többet nem tér vissza, bár egyelőre csak egyedül megy Belgiumba felolvasóesteket tartani és utána Párizsba állást keresni. Februártól négyhónapos heves szerelem Irina Guadaninival. A lelkifurdalás miatt pszoriázis tör ki rajta, a fájdalomtól öngyilkossági gondolatai vannak. Februárban londoni felolvasóestek. Cambridge-be is ellátogat, de a téli városka kiábrándító, mindent másnak talál. Áprilisban megjelenik első angol fordítása, a Despair (Kétségbeesés). Megjelenik a Szovremennije Zapiszki-ben az Adomány első fejezete, holott a többi még nincsen készen. Áprilisban Véra és Dmitrij is elhagyják Berlint, Prágába mennek, ahol májusban csatlakozik hozzájuk Nabokov. Júniusban Marienbadban írja meg a „Felhő, tó, torony” c. elbeszélést.

Júniusban Cannes-ba mennek, ahol Nabokov megvallja feleségének, hogy viszonya volt Guadaninival. Veszekedések sorozata után fokozatos megbékélés Vérával. Guadanini Nabokov kérése ellenére Cannes-ba megy, hogy találkozzanak, de Nabokov kéri, menjen el. Guadanini csak a régi leveleket őrzi meg, az újakat széttépi.

Augusztusban a Szovremennije Zapiszki visszautasítja az Adomány negyedik (Csernisevszkij életét parodizáló) fejezetét, tartalmi okokból, de sorrendi okokra hivatkozva: előbb a még el nem készült második fejezetet kérik, sürgősen.

A Bobbs-Merrill kiadó 600 dollárt ajánl a Camera obscuráért. Nabokov ekkor újra lefordítja, illetve átírja, és új címet ad neki: Nevetés a sötétben.

Ősszel a család dél-franciaországi hotelekben él, készül az Adomány harmadik fejezete és pénzkereseti céllal egy három felvonásos darab (Szobítyije; Az esemény).

1938

Januárban elkészül az Adomány. Márciusban színre kerül a Szobítyije Párizsban. Áprilisban megjelenik az angol Laughter in the Dark, az első regényeként Amerikában.

Szeptemberben A szem címmel megjelenik novelláskötete. Újabb darabot ír: Izobretyenyije Valsza (Walz találmánya). Októberben a család Párizsba költözik – alig pár héttel a november 8–9-i németországi Kristályéjszakán bekövetkezett erőszakhullám előtt. Megírja „A múzeumban” című novellát. Megjelenik a Meghívás kivégzésre könyvalakban.

1939

Januárban befejezi első angol nyelvű regénye, a Sebastian Knight valódi élete piszkozatát, Paul Léon segít neki rendszeres találkozókon a kézirat angolságát formálni. Februárban James Joyce-szal vacsorázik Léonéknál. Egyre rosszabb anyagi helyzete miatt kétszer is Angliába utazik, állást keres, francia munkavállalási engedélye nincs, mert még mindig csak a hontalanoknak kiállított Nansen-útlevéllel rendelkezik. Május 2-án Prágában meghal az édesanyja. A nyarat a Riviérán töltik. Ősszel Mark Aldanov írótársának és barátjának orosztanári munkát ajánl fel a Stanford University nyári egyeteme, de ő átadja Nabokovnak. Ősszel készül a Bűvölő, a Lolita első csírája – kéziratban maradva sokáig lapul majd egy bőrönd mélyén. Decemberben megérkezik amerikai vízumuk, amihez meg kell szerezni a francia kiutazási engedélyt, aminek a Nansen-útlevél lecserélése az előfeltétele – bonyodalmas hivatali rohangálás.

1940

Nabokov az amerikai tanításra készül, előadásokat ír az orosz irodalomról. Belekezd az utolsó orosz művébe. A befejezetlen regényből elkészült két fejezet önálló novellaként jelenik meg („Solus Rex”, „Ultima Thule”).

A Nabokov-család egy orosz zsidó szervezet segítségével hajójegyet kap, és májusban távozik Európából. Június 14-én a németek bevonulnak Párizsba. A házat, ahol holmijukat hagyták, bombatalálat éri, a kéziratok megmaradt lapjait barátaik még napokig gyűjtögetik az utcán.

Május 28-án érkeznek New Yorkba. Októberben ismerkedik meg Edmund Wilson amerikai író-kritikussal.

Ősszel elkezd könyvrecenziókat írni (The New Republic, New York Sun), és további előadásokat készít, valamint az American Museum of Natural History gyűjteményében lepkekutatással foglalkozik.

1941

Ír két lepidopterológiai (lepketani) cikket, magántanítványokat vállal oroszból. A Wellesley College-ban kéthetes nagy sikerű előadássorozatot tart, egyéves szerződést ajánlanak neki az összehasonlító irodalom tárgykörében. Nyári kurzusaihoz orosz, elsősorban Puskin-verseket kezd fordítani. Júniusban amerikai körutazás magántanítványa, Dorothy Leuthold kalauzolásával. A Grand Canyon peremén új lepkefajtát fedez fel, a Neonymphy dorothea nevet adja neki. Júniustól augusztusig orosz irodalmat tanít és creative writing kurzust tart a Stanford University-n. Szeptembertől a Wellesley College-ban tanít (Resident Lecturer), az órákhoz Gogol, Puskin, Lermontov, Tyutcsev műveit fordítja. A Harvard University Összehasonlító Zoológiai Múzeumába (Museum of Comparative Zoology, MCZ) kezd járni, ahol felajánlja, hogy rendezi lepkegyűjteményüket. Év végén végre megjelenik a Sebastian Knight valódi élete.

1942

Nem hosszabbítják meg szerződését (a háború miatt kínossá vált szovjetellenes nézetei miatt, kollégái akarata ellenére). Megbízást kap Puskin és Tyutcsev verseinek fordítására, és egy Gogol-monográfiára. Júniustól egyéves szerződés az MCZ-ben, ahol a lepkegyűjtemény rendezése négy évig tart. Ősszel pénzkeresési céllal előadókörút (Dél-Karolina, Georgia, Tennessee), de Minnesota és Illinois után félbeszakítja az utat, mert az út költségei felemésztik a bevételt. Decemberben Virginiában ad elő.

1943

Januárban megírja első angol novelláját „A rendező asszisztense”, a The Atlantic számára. Tavasszal kezdő fakultatív oroszt tanít a Wellesley-n. Júniustól egyéves Guggenheim alkotói ösztöndíjat kap a Baljós kanyar (Bend Sinister) megírására. Befejezi a Gogol-könyvét. Nyár végén Utah államban a hegyekben dolgozik a Baljós kanyaron és lepkékre, rovarokra vadászik. Ősszel ismét kezdő oroszt tanít a Wellesley-n.

1944

Szerződést köt a The New Yorkerrel első közlésekre. Intenzívebb munka a Baljós kanyarral, újabb angol novella „Idők árja, idők apálya”. Augusztusban megjelenik a Nikolai Gogol. Szeptembertől orosz kezdő kurzusa bekerül a tantervi tárgyak közé.

1945

Megjelenik a Three Russian Poets (Három orosz költő) – Puskin, Lermontov és Tyutcsev versei angolul. Elfogadja első novelláját közlésre a The New Yorker. Orvosi javallatra abbahagyja a dohányzást és egy nyár alatt majdnem 30 kilót hízik. Megkapja az amerikai állampolgárságot. Ősztől kezdő és középhaladó oroszórákat tart a Wellesley-n.

1946

Januárban jóváhagyják, hogy ősztől orosz irodalmat tanítson. Igyekszik a Baljós kanyart befejezni, ami nyár elejére sikerül is, de a végsőkig kimerül, a nyári pihenés is kudarc. Ősztől elkezdi a nyelvi és irodalmi kurzust. A tanév során a Lycaeides nearctica fajtákról lepidopterológiai monográfiát ír.

1947

Januárban a Lolita és egy önéletrajz terve. Májusban megírja a „Jelek és jelképek” novellát. Júniusban megjelenik a Baljós kanyar. Nyáron Coloradóban lepkevadászat, közben önéletrajzi részleteket ír, ezeket a The New Yorker örömmel fogadja közlésre. Szeptembertől újra a Wellesley-n. Októberben a Cornell University-re látogat, állás reményében, amelyet el is nyer. A Wellesley nem marasztalja. Decemberben megjelenik a Nine Stories (Kilenc novella) című kötet.

1948

Komoly tüdőproblémákkal gyakran ágyhoz van kötve. Július 1-jén érkezik Ithacába, ősszel megkezdi kurzusait a Cornellen. Orosz irodalmat tanít angolul és oroszul is. Kurzusához belefog az Igor-ének angolra fordításába. Megvásárolja első autóját, de csak Véra tanul vezetni.

1949

Az Anyegin lefordításának ötlete. Új kurzust kezd: „Orosz költészet 1870–1925”. Nyáron első autós lepkevadász-kirándulás Nyugat felé, többek között Wyomingban. Júliusban részt vesz Salt Lake City-ben a University of Utah által rendezett írókonferencián. Ősztől az angol és orosz nyelvű kurzusain kívül Puskin-szemináriumot kezd.

1950

Kiújulnak gerincbántalmai, ideggyulladással kórházba kerül. Májusban a Conclusive Evidence (Szólj, emlékezet! első változata) befejezése. Új lepkefajtát fedez fel (Lycaides samuelis). Nyáron az egyetem irodalmi szekciója sürgeti, hogy tartson nagyobb létszámú látogatottságra alkalmas órát, így modern európai irodalmi előadásokat dolgoz ki (Austin, Dickens, Flaubert, Tolsztoj, Stevenson, Proust, Kafka, Joyce). Júliusban belefog a Lolitába, de nem tetszik neki. El akarja égetni, de Véra nagy nehezen lebeszéli róla. Ősszel három kurzust kezd: „Orosz irodalom angol fordításban”; „Az orosz irodalom modern vonulata”; „Az európai irodalom mesterművei”.

1951

Megjelenik a Conclusive Evidence, nagyszerű kritikai visszhangja van, de nem fogy. Júniusban meghívást kap a Harvard University-re, helyettesként. Nyáron lepkevadászat, felfedezésekkel (Montana, Wyoming, Colorado). Megírja utolsó novelláját („Lance”). Ősztől Dmitrij beiratkozik a Harvardra.

1952

A Harvardon vendégprofesszorként három kurzust tart: „A modernitás”, „Puskin”, „A regény”, utóbbi része a Don Quijote-tanulmány. Áprilisban megjelenik az Adomány csonkítatlan, ötfejezetes formában, kibővítve az 1937-ben nem közölt Negyedik fejezettel. Újra elnyer egy Guggenheim-ösztöndíjat az Anyegin kommentárokkal ellátott fordítására. Nyáron wyomingi lepkevadászat és Lolita-munkálatok. Ősszel újra a Wellesley-n, „Az európai regény” szemináriumra már kétszáz hallgató iratkozik be.

1953

A Cornellről szabadságot vesz ki, Cambridge-be (Massachusetts) költözik. Nyáron arizonai és oregoni lepkevadászat és Lolita-munkálatok. A Pnyin (Pnin) első fejezete is készül. Szeptembertől újra a Cornellen, intenzíven dolgozik a Lolitán, decemberre befejezi, kiadót keres. Professzori felterjesztése.

1954

Készül a Pnyin, a Drugíje beregá (az önéletrajz orosz változata), az Anyegin-fordítás és az Anna Karenina új amerikai kiadásához készít kommentárokat. Lawrence-ban tart előadásokat (University of Kansas), a nyarat Új-Mexikóban tölti.

1955

Miután több amerikai kiadó visszautasította, februárban Európába küldi a Lolita kéziratát. Júniusban aláírja a szerződést a párizsi Olympia kiadóval. A Pnyinen dolgozik, augusztusban fejezi be. Dmitrij végez az egyetemen. Szeptemberben megjelenik a Lolita, amelyre Graham Greene hívja fel a figyelmet a december 25-i Sunday Times-ban.

1956

A Harvardon kutatói szabadsága keretében az Anyeginen dolgozik. Tavasszal Angliában kirobban a botrány a Lolita körül (John Gordon cikke, Sunday Times). Márciusban megjelenik oroszul a Vesná v Fiál’te i drugíje rasskázy (Tavasz Fialtában és más elbeszélések) kötet. Nyáron javítja, illetve befejezi Dmitrij fia félbehagyott Lermontov-fordítását, a Korunk hősét, és előszót ír hozzá. Az év lepkevadászatai: Utah, Wyoming, Montana, Minnesota, Michigan. Szeptemberben megírja a Lolita-esszét az Anchor Review Lolita-számába („On a Book Entitled Lolita”), az amerikai közvélemény kipuhatolására. Decemberben angol kérésre a francia kormány betiltja a Lolitát és még huszonnégy más Olympia-kiadványt. Az Olympia tulajdonosa, Girodias beperli a francia kormányt. A Lolita-botrány tovább gyűrűzik.

1957

Befejezi négykötetes angol Anyegin-fordításának utolsó kötetét, egy hosszú prozódiai tanulmányt. Majdnem elnyer a Harvardon egy professzori állást, de Roman Jakobson vétót emel személye ellen. Belefog a Gyér világba, majd félreteszi az Anyegin-fordítás kedvéért, amelyet decemberben fejez be. Márciusban megjelenik a Pnyin, a siker akkora, hogy két héten belül újranyomják. A nyár nem lepkékkel, hanem az Anyeginnal telik. Júniusban megjelenik a Lolita egyharmada az Anchor Review-ben, szerzői kommentárokkal és előszóval. Az őszi szemeszterben elmarad az oroszórája, mert nincs rá elég jelentkező. Az egyetemen sztárként kezdenek rá nézni a Lolita miatt. A Pnyint „Az év könyve” díjra (National Book Award) terjesztik fel.

1958

Jogviták Girodias-szal, ennek ellenére végre létrejön a szerződés a Putnam kiadónál az amerikai Lolitára. Megjelenik a Lermontov regény fordítása. Nyáron két hónap lepkevadászat. Augusztus 18-án megjelenik a Lolita az Egyesült Államokban. Három hét alatt százezer példány kel el. Szeptemberben Stanley Kubrick stúdiója 150 ezer dollárért megveszi a filmjogokat. Szeptember 18-án megjelenik a Nabokov’s Dozen, 13 (!) elbeszélést tartalmazó kötet. Novembertől egy év szabadságot kér, helyettest keres.

1959

Január 19-én megtartja utolsó előadását a Cornellen. A Bollingen Press elfogadja közlésre az Anyegin-fordítást. Februárban belekezd a „Texture of Time”-ba, a majdani Ada első szövegébe. Februárban beköltözik egy New York-i hotelba, ahol befejezi az Igor-ének fordítását. Áprilisban lepkevadászat (Tennessee, Texas, Arizona), közben korrigálja Dmitrij fordítását, a Meghívás kivégzésre angol szövegét, amely ősszel jelenik meg. Ezzel kezdődik orosz regényeinek angolra fordítás sorozata: saját munkái, vagy Dmitrijé, vagy olyan fordítóké, akiknek munkáit ellenőrzi és javítja. Az angol kiadások elé ettől kezdve minden alkalommal előszót ír. Augusztusban Kubrickkal tárgyal a Lolita forgatókönyvéről, nem járul hozzá a kért változtatáshoz. Megjelenik angol verseskötete (Poems).

Ősszel Európába megy, hogy testvéreivel, Jelenával és Kirillel találkozzon (Genfben), és előmozdítsa a Lolita francia, angliai és olasz kiadását. Milánóban igyekszik egyengetni Dmitrij operaénekesi karrierjét. Úgy tervezi, három hónap múlva végleg visszatér Amerikába. A Gallimard kiadó óriási fogadást rendez a Lolita francia megjelenése alkalmából. Novemberben „elfogadtató” előadást tart Cambridge-ben a Lolitáról, két nappal a megjelenés előtt, amelyet nem követ cenzúra-probléma, sem pornográfia-vád, amitől félni lehetett. Olasz körút: Róma, Taormina, Genova, San Remo. Decemberben beleegyezik, hogy Kubrick művészi szabadsággal kezelje a Lolita-forgatókönyvet.

1960

A januárt és februárt Mentonban tölti, majd New Yorkba hajózik, ahonnan Los Angelesbe vonatozik, hogy Kubrick számára a Lolita-forgatókönyvön dolgozzék, amelyet a nyári lepkevadászat végére be is fejez. Ősszel New Yorkban. Naplófeljegyzés egy regényről, amely „terjedelmes és részletes kommentár egy fokozatosan kibomló rövid vershez” – ez lesz a Gyér világ. Novemberben visszatér Európába – Párizs, Milánó, Nizza. A Gyér világ poéma-részén dolgozik.

1961

Dmitrij basszusként debütál az olaszországi Reggio Emiliában. Tavasszal Nabokov az angol Adományt szerkeszti, Dmitrij megkezdett fordítását. Nyáron Svájcban lepkék, közben a Gyér világon dolgozik, decemberben fejezi be. Október 1-jétől Svájcban, Montreux-ben, a Palace Hotelban lakik.

1962

Az év elején az Adomány angol fordítását ellenőrzi, amelyen immár Michael Scammell dolgozik (hárman jegyzik Dmitrivel az angol szöveget). Áprilisban megjelenik a Gyér világ. Nabokov címlapsztori a Newsweekben. New Yorkba hajózik a Lolita filmpremierjére, diplomatikus reakciója: „Érdekes film, de nem az enyém.” Nyáron lepkevadászat az Alpokban, majd Cannes. Szeptember 15-től a Montreux Palace Hotel legfelső, számukra átépített emeletét bérli haláláig, felesége 1990-ig élt. Októberben szerződést köt a bővített és képes önéletrajzára, valamint egy Európa lepkéi c. kötetre.

1963

Januárban az Anyegin korrektúráján dolgozik, jelentősen átdolgozza. Februárban nekikezd a Lolita oroszra fordításának, befejezi a „Texture of Time”-ot (a majdani Ada része), de főként az egyre ambiciózusabb lepke-könyvön dolgozik. Áprilisban korzikai, nyáron alpesi lepkevadászat. Májusban megjelenik az Adomány angolul. Ősszel Scammell angol fordítását, A Luzsin-védelmet korrigálja (Luzhin’s Defense).

1964

Januárban utoljára találkozik Edmund Wilsonnal. Felmerül benne egy könyv gondolata: a lepkék a művészetben. Március–áprilisban előadások az Anyegin-fordítás népszerűsítésére New Yorkban és a Harvardon. Júniusban meg is jelenik, majd szeptemberben követi A Luzsin-védelem. A Lolita orosz fordításán és az Ada előszövegein dolgozik.

1965

Belekezd az 1936-os angol Despair (Kétségbeesés) alapos átdolgozásába. Lepkevadászati utazások. Az angol Anyegin első kritikai visszhangjai között megjelenik Edmund Wilson éles bírálata, válaszcikke nem kevésbé éles. A hónapokig húzódó vitába bekapcsolódik Anthony Burgess, Robert Lowell és George Steiner is. Szeptemberben a kiadói bizonytalanság miatt feladja a lepke-könyv tervét. Szeptemberben megjelenik angolul A szem. Novemberben kezdi el, januárban fejezi be a Szólj, emlékezet! átdolgozását.

1966

Februárban kapcsolatokat fedez fel három készülő műve között („Texture of Time”, „Letters from Terra”, és az Ada kezdetei között), és ettől kezdve egy regénnyé szerkeszti össze őket. Lepkekutatás olasz tájakon és múzeumokban. Májusban megjelenik az angol Kétségbeesés átdolgozott változata. Az Adán dolgozik, abbahagyja az Anyegin átdolgozását, amelyet a kritikusok véleménye ellenére még szövegközelibbé alakítgat.

1967

Dmitrij fordításának ellenőrzése közben teljesen átdolgozza a Király, dáma, bubit (King, Queen, Knave). Januárban megjelenik az átdolgozott Speak, memory. Júliusban megjelenik a Lolita oroszul, szerzői fordításban. Novemberben Véra Nabokov tizenegy könyv kiadására 250 ezer dolláros szerződést köt a McGraw-Hill kiadóval.

1968

Áprilisban megjelenik az angol Király, dáma, bubi. Rááll, hogy Andrew Field életrajzot írjon róla. Októberben befejezi az Adát. Belekezd orosz verseinek angolra fordításába.

1969

Májusban megjelenik az Ada, óriási, hosszan gyűrűző siker és visszhang. Elkezdi az Áttetsző testeket, de lassan halad.

1970

Befejezi a Poems and Problems kötet szerkesztését, majd Michael Glenny Másenyka-fordítását nézi át, amely szeptemberben jelenik meg (Mary). Ősszel a Tündöklés fordítását ellenőrzi, amely az utolsó angolra fordított orosz regénye.

1971

Novelláit kezdi oroszról angolra fordítani Dmitrivel a McGraw-Hill sorozat számára. Márciusban megjelenik a Poems and Problems (Versek és feladványok), amelyben 39 oroszból angolra fordított és 14 angolul írott vers, valamint 18 sakkfeladvány van. Öthónapos lepkevadászati utazást követően újraírja az Áttetsző testeket. Decemberben megjelenik az angol Tündöklés.

1972

Áprilisban befejezi az Áttetsző testeket, amely októberben meg is jelenik. A Strong Opinions (Sarkos vélemények) kötetet állítja össze: ebben kontrollált interjúit, esszéit, cikkeit, polemikus hangvételű írásait, kritikákra adott válaszait szerkeszti egybe. Tavasszal és nyáron lepkevadászat a Pireneusokban és az Alpokban. Ősszel a Tyrants Destroyed and Other Stories (Zsarnokölés és más történetek) kötetet állítja össze. Jerzy Skolimowski megfilmesíti a Király, dáma, bubit, amely a Cannes-i filmfesztiválon is szerepel; a cselekmény az első helyett a második világháború után játszódik.

1973

Andrew Field életrajzát ellenőrzi (Nabokov. His Life in Part). Februárban belekezd Nézd a harlekint! írásába. Dmitrivel elkezdi fordítani a Details of a Sunset című elbeszéléskötetet, megjelenik az A Russian Beauty and Other Stories. (Egy orosz szépség és más történetek) Nyáron lepkevadászat Olaszországban. Ősszel Field már sokszorosan javítgatott könyvét javítja, sorozatos viták után végleg szakít vele. Novemberben megjelenik a Strong Opinions (Sarkos vélemények).

1974

Intenzíven dolgozik a Look at the Harlequins! kéziratán, áprilisban befejezi, augusztusban jelenik meg. Tavasszal a Lolita forgatókönyve lát napvilágot. Belefog az Ada francia fordításának szerkesztésébe, és egy új regény (talán a The Original of Laura; Laura modellje) terve. Novemberben az amerikai Ardis (Ann Arbor) kiadó elindítja orosz nyelvű műveinek facsimile-sorozatát, elsőként a Másenyka és a Tündöklés jelenik meg.

1975

Januárban megjelenik a Tyrants Destroyed and Other Stories, befejezi a francia Ada javítását, majd feszített tempóban a korrektúrán dolgozik. Kimerül, a nyári lepkevadászatok során többször elesik. Nyáron prosztatadaganatot diagnosztizálnak nála, megoperálják, a daganat jóindulatú. Decemberben folytatja a Laura modelljét, s megjelenik a Eugene Onegin, az Anyegin-fordítás javított kiadása.

1976

Márciusban megjelenik a Details of a Sunset and Other Stories novelláskötet. Májusban tíz napot kórházban tölt, de reméli, nyárra befejezi a regényét. Júniusban lumbágó miatt elhalasztja kirándulásait, majd egy fertőzés miatt belázasodik, a nyarat kórházban tölti, gyakran öntudatán kívül, lázálmok között. Ősszel verseskötetét válogatja az Ardis kiadónak, a Laura modellje szövegén is dolgozik, de gyenge, álmatlanság is gyötri.

1977

Márciusában elkap egy influenzát a fiától, lázasan a lausanne-i kórházba szállítják. Két hónap után egy hónap otthon, majd újra kórház: heves bronchitis, vértolulás, tüdővizenyő. Július 2-án meghal. Hamvait Clarens-ban temetik el, Vevey és Montreux fölött. Sírján a felirat: „Vladimir Nabokov (1899–1977) écrivain” (író).

On the Paths of Nabokov’s Novels
A summary

This book is the first-ever monograph on Vladimir Nabokov in Hungarian. Even though it also functions as something of a handbook, its primary objective has been the representation of the oeuvre through the writer’s novels. The discussion of the coherence of the lifework subjected to scrutiny in my monograph is accomplished through a systematic analysis of approximately 130 polygenic and invariant patterns, some of which were partially revealed in the wide critical literature published earlier. In committing myself to this process of tracking to discovering each novel’s relation to the lifework as a whole, each chapter of the book has followed the trajectory of Nabokov’s novels for demonstrating the manner in which they are interrelated, built upon one another by the complex pattern dominated by invariants, oft-recurring agglutinative, governing devices and techniques. Nabokov’s works are assessed in parallel and polemics with the tradition of Symbolism and the impact of Formalism (influences of his early artistic period), while the book also states Nabokov’s intention to display a strong affinity and conscious attachment to Romanticism. Some thirty articles in five languages over the last more than fifteen years precede the publication of the present book (see the list on pp. 893–95).

On the Paths of Nabokov’s Novels was chosen as the title of my book because I think that Nabokov’s writing is built upon path-like texts, giving justification to my path-like method of analysis that can be felicitously applied in the process of reading and close-readings of the oeuvre. I assume that Nabokov’s texts invite the reader to divert from the beaten track of the main roads and to follow his numerous signposts – interconnected associations, recourses and patterns – in a broad cultural, intellectual, and playful conceptual grid. The hidden paths of a wide range of textual strategies and techniques, starting with the structural devices found in detective novels to the abundance of the deepest etymological, morphological, and phonetic secrets of multilingual texts, are reminiscent of the complex workings and interconnectedness of the cerebral system of human beings. The flâneur of these paths will design something of a mind map which can be compared to Nabokov’s “honeysuckle ornament, consisting of elaborate interlacements and expanding clusters.” Every detail is a part of the whole, and every sign has its own signification and significance. This general picture, one’s simultaneous detection and awareness of various concepts, facts, and objects, creates a holistic impression and offers the heuristic recognition that all things exist in a network of inextricable interrelations. The adequate analytical experience of “multi-level thinking” is strongly resonant of what Nabokov called “cosmic synchronization” in Speak, Memory and applied extensively throughout his oeuvre – the ecstasy of a simultaneousness of things existing in a variety of spatial, temporal, and even textual continua.

The literary influences that shaped Nabokov as an artist and a man for a lifetime encouraged me to primarily rely on literary methods of mythopoetics and that of Formalism in both my semantic and narrative analysis. However, by developing a holistic approach, I have made unreserved use of all the achievements or trends in literary theory and the history of literature. It is for this reason that I refer to my method as a path-like approach, also keeping in mind that the Russian word for path – tropá (Greek ‘tropos’, meaning ‘style’ or ‘turn’) – also means a trope, or a figure of thought, of speech, a device of artistic expression.

In addition to the triad of general influences, that of Romanticism, Symbolism and Formalism, as mentioned above, I have pointed to some model names or sources for Nabokovian patterns discussed in my book. Lermontov’s poetry has been the source from where the special concept of death originates; a concept that looms large in Nabokov’s oeuvre, and I have come to call it “dream-death”. Besides the Russian Symbolist Andrei Bely, Joyce’s colossal impact has exerted an important role in the thematic treatment of the mythopoetic design and some polygenic motifs, not to mention the oft-recurring use of the stream-of-consciousness technique and the author’s special approach to language. I have argued that Lewis Carroll’s Alice in Wonderland, translated by Nabokov into Russian, represented a turning point both in Nabokov’s shift from poetry to prose writing, the emergence of the idea of mirror worlds (“other worlds”), his absurdist vision, as well as the use of chess and card symbolism. It is imperative for me to mention the roots of Nabokov’s bilingual writing in the translation of Carroll’s work, which can also be seen as the first step toward future self-translations. Proust was a forerunner in following the “occult association of memories” with respect to his treatment of time from the very first novel on; Wilde’s impact can be discovered in the idea of Lying as an Art, and that of Shelley in “Art as a distorting mirror for future”-theory, and that of Pascal’s idea of the eternal search for the unseen and unknown divine dimensions. (I mention a gamut of minor parallels with other intertextual and intercultural references, listed in the index of about 170 names, which excludes references to Nabokov scholars and the names of Nabokov’s heroes).

In my book I provide an individual reading of all of Nabokov’s novels in chronological order, each one in a separate chapter, including the memoir (in an introductory chapter) and the last novel in fragments; and whenever parallels are mentioned, his short stories, poems, essays, interviews, or letters constitute a crucial part of my analyses. Close attention has been paid to the differences in his self-translations and the Hungarian translations.

The oeuvre as a whole is viewed in two novel sequences, each of which includes a total of nine novels. The relation between the Russian and the English novel sequences has been described in a central, synthesizing chapter by resorting to one specific type of metaphor of mirror-symmetry referred to as chirality (that is, the assumed mirror symmetry of the genetic identicalness of the two not superimposable hands implying dissimilarity). In addition to a miscellany of other comparisons (by title, by ending, by narration, etc.), I have noticed an aspect that enabled me to outline two main strategies of the Nabokovian novel as a genre, namely the author’s rational or emotional relation to the themes and the main heroes. These two different strategies depend on the focus and distance from the author, expressed by first- or third-person narration, and are closely connected with the choice of unreliable narrators often bordering on abnormality, on the one hand, or of the creative writers and autobiographism, on the other hand. As a result, the following conclusion has been reached: while the Russian novel sequence regularly alternate between the two (easily detectable on the difference of Mary and King, Queen, Knave), the English sequence (using Lolita as a springboard) aims to the combine or reconcile the two.

Nabokov’s oeuvre moves along a set of homogenous and consistent main themes, the most important of which are the other worlds (in my understanding, in plural, unlike the common use of the “otherworld” with an implication to a transcendental state or simply death). Nabokov’s other worlds, I suggest, model an indefinable metaphysical dimension, housing everything irrational and approachable only by those capable of undergoing an ecstatic experience, which embraces the trinity of physical, spiritual or/and physical ecstasy, the bliss of the body, the artistic creation and the border-crossing insight into a cosmic space, the communication with those beyond the threshold of death, according to the concept of dream-death. The places of transitions between the dimensions are given many realia among the invariants, as psychopomps (guides of the spirits of the dead to the afterlife), be they divine or devilish representatives of steps of “McFate” toward and across the border.

Some weighty constants can be discerned in the author’s oeuvre (for example, the theme of work-as-creation and aberrant heroes); there are conceptual and linguistic tools (for example, animate objects and objectified people transformed into puppet or automatons), and latent phenomena also appear in his novels (for example, autism or homosexuality). Behind the constant themes there is a supporting web of underlying permanent invariant motives that shape the unique Nabokovian language, in which the problem of the cognitive impasse of the language itself is raised. I have described this constant nature of form, language and themes in the oeuvre with the term of “Livsfrisen,” or Frieze of Life (borrowed from Edvard Munch who repainted, time and again, the same themes during his life), because of the permanence of these lines permeates the oeuvre. I think this term might be proposed to refer to the general sense of literature and art in a more extensive manner. Similarly, I have suggested the use of an alternative aesthetic sense of the word anamorphose, as I identify the nonnons described in Invitation to a Beheading. Anamorphose can be understood as a form of artistic representation, the distorting mirror of non-mimetic art, in which the tyrannical puppeteer-author’s hand directs the reader’s eyes to the only correct point whence the distorted world he represents can be seen the way he represents it.

One of the main themes of 20th-century novel is the Self, and this is especially true for the literature of emigration (a separate chapter is devoted to Russian emigration in Berlin). Nabokov invented a special novelistic form that introduces a writer-hero who is shown and is showing at the same time, and while his eye is leading the reader’s eye, his self-reflection is given – he sees his own showing eye. I use the expression entoptic novel in order to denote this construction, in which the author portrays and delegates an Author in his work.

Before discussing the artistic ways in which Nabokov eliminates the theme of pornography in Lolita, I argue (with a theoretical explanation in mind) that the notion of pornography escapes any definition. I describe the text of the novel as syncretic erotext, in which the author intertwines the initiation into erotic pleasure with that into the text.

In Nabokov’s highly poeticized language, as pointed out by several scholars, phonetic repetitions can be observed. If we extend this observation to relate to all his texts, we will see its general validity. By connecting it with Nabokov’s notorious tendency of anagrammatization, I have noticed how the phonemes of a dominant word are scattered in various connections to coin other words. I suggest to term these phonetic plays stem anagrams. From the very early short stories on, one can also notice another specific approach to the alphabetical icons – letters in a word are perceived by Nabokov as visual images. (In my analysis, I have provided eight motives for this perception, all of which can be traced back to reasons which are innate qualities or related to the interpretation of art). Out of all these, I have succeeded in following the meaning of O throughout the oeuvre – the image of the black tunnel as a passage into other worlds, often into death. Among the wordplays, the typical semantic fusions of morphemes, which give birth to new creations, names, or notions, I call Nabokov’s special portmanteau words metamorfusions (for example, mirage and mirror > mirorage, paleopedology, oneirotic, Russian libidoson or libidossie).

In my book I have underlined Nabokov’s proven interest to neuroscience, brain functions and diseases (for example, autism), and provided my own answer to the questions of why Nabokov’s heroes border on abnormality, why and how he returns, time and again, to the questions of homosexuality and poshlust’, what his special formula of doubles is, how the elimination of morality happens, and what generic problems are raised by the special use of autobiographism. I have given specifications on the questions of theatralization, the difference between irony and satire, the role of dreams and twin-dreams; how parody and paraphrase, Utopian topography and Dystopian fiction, Biblical, Christian and mythological parallels are used; which parallels or clues provide the notions of Nomadism (escapism) and that of dandy or Libertinism, the investigations of polyglossia and of its corresponding cultural code-switching. In a chapter on Nabokov’s self-image, I have expatiated on the questions of identity, and what kind of an implied author of the works can be detected in the background. Besides the detailed bibliographies and indices, an overview is given about Nabokov’s late arrival in Hungary, its reasons and history.

The modern man’s dilemma between transcendental and rationalism was fundamental for Nabokov as a tyrannical writer and an anti-Darwinian entomologist. It is this dichotomy that he unlocks in a panliterary gesture of symbiosis of text and nature.

Bibliográfiák

Nabokov regényei oroszul, angolul és magyarul

EREDETI
(az írás nyelvén)

FORDÍTÁS
(angolra/oroszra)

MAGYARUL

1926 Машенька

1970 Mary
(Michael Glennyvel)

Másenyka
Hetényi Zsuzsa, 2010

1928 Король, дама, валет

1968 King, Queen, Knave
(D. Nabokovval)

Király, dáma, bubi
Vargyas Zoltán, 2011

1930 Защита Лужина;

1964 The Defense

Végzetes végjáték 1990. oroszból A Luzsin-védelem
Horváth Sz. István, 2008

1930 Соглядатай

1965 The Eye
(D. Nabokov)

A szem
Szilágyi Mihály, 2009

1932 Подвиг

1971 Glory
(D. Nabokov)

Tündöklés
Hetényi Zsuzsa, 2007

1933 Камера Обскура

1936 Camera Obscura
(Winifred Roy)
1938 Laughter in the Dark

Camera obscura 1994 oroszból Nevetés a sötétben
Vári Erzsébet, 2007

1934–1936 Отчаяние

1937 Despair
1966 Despair (új, átdolgozott)

Kétségbeesés
Pap Vera-Ágnes, 2007

1938 Приглашение на казнь (1934–)

1959 Invitation to a Beheading
(D. Nabokovval)

Meghívás kivégzésre
1991 oroszból Bratka László, 2007

1938 Дар (4 fejezet, 4. fej. nélkül) 1952 USA (teljes, 5 fejezetes kiadás)

1963 The Gift
(Michael Scammell-lel)

Adomány
Pap Vera-Ágnes, 2010

1941 The Real Life of Sebastian Knight

1991 Истинная жизнь Себастиана Найта (A. Gorjanyin – M. Mejlah)
1993 ua. (Sz. Iljin)
2008 Подлинная жизнь Себастиана Найта (G. Barabtarlo)

Sebastian Knight valódi élete
Barkóczi András, 2002

1947 Bend Sinister

Под знаком незаконорожденных
(Sz. Iljin)

Baljós kanyar
M. Nagy Miklós, 1997

1951 Conclusive Evidence, USA; Speak, Memory, UK

1954 Другие берега

1955 Lolita, USA 1958

1967 Лолита, New York

Lolita
Békés Pál, 1987; 1997, 2006

1957 Pnin

1983 Пнин (G. Barabtarlo, Véra Nabokova)
1991 Пнин (B. Noszik)
1993 Пнин (Sz. Iljin)

Pnyin professzor
Zentai Éva, 1991
Pnyin
Hetényi Zsuzsa, 2021

1962 Pale Fire

1991 Бледное пламя (Sz. Iljin, A. Glebovszkaja) Бледный огонь (Véra Nabokova)

Gyér világ Tótfalusi István, 2008

1966 Speak, Memory. An Autobiography Revisited

1999 Память, говори! (Sz. Iljin)

Szólj, emlékezet! Pap Vera-Ágnes, 2006

1969 Ada or Ardor: a family chronicle

1995 Ада, или Страсть. Хроника одной семьи. (Kirijenko, O., Girivenko, A., Dranov, A.) 1996/2006 Ада или радости страсти (Sz. Iljin)

Ada avagy ardisi tüzek. Családi krónika
M. Nagy Miklós, 2008

1972 Transparent Things

1991 Прозрачные вещи
(Sz. Iljin)

Áttetsző testek
M. Nagy Miklós, 1998

1974 Look at the Harlequins!

1999 Смотри на арлекинов!
(Sz. Iljin)

Nézd a harlekint!
Pap-Vera Ágnes, 2012

POSZTUMUSZ

(1939 Волшебник) (1991)

1986 The Enchanter
(D. Nabokov)

A bűvölő
Széky János, 1988

1977 The Original of Laura, 2009

2009 Лаура и ее оригинал
(G. Barabtarlo)

Laura modellje
Dunajcsik Mátyás, 2011

Ahol nem szerepel fordító, szerzői, vagy fiával, Dmitri Nabokovval közös fordítás. Dőlt betűsek az idegen fordítások.

Nabokov regényei magyarul a kiadás sorrendjében

A lista bemutatja, milyen sorrendben került a magyar olvasó elé Nabokov életműve.

Zárójelben az újrakiadások évszáma, a sor végén az életműben elfoglalt helye áll.

Dőlt betűvel szerepel a három, először oroszból lefordított regény címe, utánuk a már angol szöveg alapján korrigált másodkiadás évszámát látjuk.

1987 Lolita (1997, 2006) 13

1988 A bűvölő (2009) 10

1990 Végzetes végjáték ≈ A Luzsin-védelem (2008) 3

1991 Pnyin professzor ≈ Pnyin (2021) 14

1991 Meghívás kivégzésre (2007) 8

1994 Camera obscura ≈ Nevetés a sötétben (2007) 6

1997 Baljós kanyar (2013) 12

1998 Áttetsző testek 18

2002 Sebastian Knight valódi élete 11

2006 Szólj, emlékezet! 16

2007 Tündöklés 5

2007 Kétségbeesés 7

2008 Gyér világ 15

2008 Ada avagy ardisi tüzek. Családi krónika 17

2009 A szem 4

2010 Másenyka 1

2010 Adomány 9

2011 Laura modellje 20

2011 Király, dáma, bubi 2

2012 Nézd a harlekint! 19

Vladimir Nabokov novellái betűrendben,
orosz és angol címekkel

57 orosz, 1 francia (FR) és 10 angol nyelvű, utóbbiak csillaggal jelölve.

Az oroszról angolra fordított novellák címe zárójelben áll.

A novelláskötetek címrövidítései:

VCh    – Vozvrashcheniie Chorba. 1930.

S – Sogliadatai, Paris, 1938.

NS – Nine Stories. New York, 1947.

VF – Vesna v Fialte, 1956.

ND – Nabokov’s Dozen. 1958.

NQ – Nabokov’s Quarter. 1966.

RB – A Russian Beauty and Other Stories. 1973.

TD – Tyrants Destroyed and Other Stories. 1975.

DS – Details of a Sunset and Other Stories. 1976.

SS – The Stories of Vladimir Nabokov / The Collected Stories. 1995.

A csengő Zvonok (The Doorbell)

A karácsonyi történet Rozhdestvenskii rasskaz (The Christmas Story)

A Krumpli Manó Kartofel’nyi El’f (The Potato Elf)

A lepkegyűjtő Pilgram (The Aurelian)

A múzeumban Poseshchenie muzeia (The Visit to the Museum)

A müncer Korol’ok (The Leonardo)

A rendező asszisztense * *The Assistant Producer

A sárkány Drakon (The Dragon)

A szó Slovo Slovo (The Word)

A Vane nővérek * The Vane Sisters

Az Admiralitás tűje Admiralteiskaia igla (The Admiralty Spire)

Az elfelejtett költő * A Forgotten Poet

Az erdei manó Nezhit’ (The Woodsprite)

Az orosz szépség Krasavitsa (A Russian Beauty)

Az utas Passazhir (The Passenger)

Bachmann Bakhman (Bachmann)

Berlini útmutató Putevoditel’ po Berlinu (A Guide to Berlin)

Beszélünk oroszul Govoriat po-russki (Russian Spoken Here)

Borotva Britva (Razor)

Csorb visszatérése Vozvrashchenie Chorba (The Return of Chorb)

Dajkamese Skazka (A Nursery Tale)

Egy elfoglalt ember Zaniatoi chelovek (A Busy Man)

Egy naplemente részletei Katastrofa (Details of a Sunset)1

Egy rossz nap Obida (A Bad Day)2

Elégtétel Mest’ (Revenge)

Életből vett eset Sluchai iz zhizni (A Slice of Life)

Első szerelem * (First Love)3

Felhő, tó, torony Oblako, ozero, bashnia (Cloud, Castle, Lake)4

Halálhír Opoveshchenie (Breaking the News)

Hangok Zvuki (Sounds)

„Hogy egy szép napon Aleppoban” * (That in Aleppo Once…)

Húsvéti eső Paskhal’nyi dozhd’ (Easter Rain)

Idők árja, idők apálya * (Time and Ebb)

Istenek Bogi (Gods)

Jelek és jelképek * (Signs and Symbols)5

Jelenetek egy szörnyszülött életéből * (Scenes from the Life of a Double Monster)

Jótett Blagost’ (Beneficence)

Kikötő Port (The Seaport)

Kör Krug (The Circle)6

La Veneziana Venetsianka (La Veneziana)7

Laboda Lebeda (Orache)8

Lance * Lance

Leonyid Sigajev emlékezete Pamiati L. I. Shigaeva (In Memory of L. I. Shigaev)

Levél Oroszországba‚ amely soha nem ért oda Pis’mo v Rossiiu (A Letter to Russia;
A Letter That Never Reached Russia)

Lik Lik (Lik)

Lomha füst Tiazholyi dym (Torpid Smoke)

Lovagias ügy Podlets (An Affair of Honor)9

Mademoiselle O * (Mademoiselle O)10

Natasa Natasha (Natasha)

Összeforró ajkak Usta k ustam (Lips to Lips)

Rámenős fickó Khvat (A Dashing Fellow)

Rettegés Uzhas (Terror)

Solus Rex * (Solus Rex)

Szalondráma * (Conversation Piece, 1945)11

Szárnycsapás Udar kryla (Wingstroke)

Szenteste Rozhdestvo (Christmas)

Tavasz Fialtában Vesna v Fial’te (Spring in Fialta)

Terra Incognita Terra Incognita (Terra Incognita)

Toborzó Nabor (Recruiting)

Tökéletesség Sovershenstvo (Perfection)

Ultima Thule Ultima Tule (Ultima Thule)

Vaszilij Siskov Vasilii Shishkov (Vasily Shishkov)

Véletlen Sluchainost’ (A Matter of Chance)

Verekedés Draka (The Fight)

Vihar Groza (The Thunderstorm)

Viszontlátás Vstrecha (The Reunion)

Zene Muzyka (Music)

Zsarnokölés Istreblenie tiranov (Tyrants Destroyed)

A 10 angolul írott novella (a fenti listából)

A Forgotten Poet

Conversation Piece, 1945 (első címe: Double Talk)

First Love (első címe: Colette; ld. SzE Hetedik fejezete)

Lance

Scenes from the Life of a Double Monster

Signs and Symbols (első címe: Symbols and Signs)

That in Aleppo Once…

The Assistant Producer

The Vane Sisters

Time and Ebb

Nabokov novellái a megírás és megjelenés időrendjében

1921–1928 (30 novella)12

„Nezhit’” Rul’, 1921.

„Slovo” 1923. január, Rul’.

„Zvuki” 1923. szeptember

„Udar kryla” 1923. október, Russkoe ekho, 1924

„Bogi” 1923. október

„Govoriat po-russki” 1923 körül

„Port” Rul’, 1924. VCh.

„Mest’” Russkoe Ekho,1924.

„Blagost’” Rul’, 1924. VCh.

„Kartofel’nyi El’f” Russkoe Ekho, 1924. VCh, RB.

„Paskhal’nyi dozhd’” 1924 tavasz. Russkoe Ekho, 1925.

„Sluchainost’” 1924 tavasz? Sevodnia, 1924. TD.

„Katastrofa” Sevodnia, 1924. VCh, DS.

„Groza” Sevodnia, 1924. VCh, DS.

„Natasha” 1924. augusztus. Befejezetlen. Dobřichovice, Csehszlovákia. VN életében nem jelent meg. VN, LC. Posztumusz oroszul: Novaia Gazeta, 2008. június 20.; angolul: The New Yorker, 2008. június 9.

„Venetsianka” 1924. szeptember. Sokáig kiadatlan. Először angolul jelent meg („La Veneziana”, SS 1995.), Dm. Nabokov fordításában, majd oroszul: Zvezda 1996.11. 26–41.

„Bakhman” 1924. október, Rul’, VCh, TD.

„Drakon” 1924. november, angolul „Dragon” (SS 1995.) Ford. Dmitri Nabokov. Oroszul: Zvezda 1996. 4.

„Rozhdestvo” 1924 vége, Rul’, VCh, DS.

„Pis’mo v Rossiiu” Rul’, 1925. VCh.

„Draka” Rul’, 1925.

„Vozvrashchenie Chorba” Rul’, 1925. VCh, DS.

„Putevoditel’ po Berlinu” Rul’, 1925. december. VCh, DS.

„Britva” Rul’, 1926. szeptember 16.

„Skazka” Rul’, 1926. VCh, TD.

„Uzhas” 1926. július, Sovremennyie Zapiski, 1927. VCh, TD.

„Passazhir” 1927. február, Rul’, VCh, DS.

„Zvonok” Rul’, 1927. VCh, DS.

„Podlets” 1927. augusztus vége – szeptember eleje. VCh, NQ, RB.

„Rozhdestvenskii rasskaz” Rul’, 1928. december 25.

„Kartofelnyi Elf” Rul’, 1929. december 15, 17, 18, 19. (újraközlés)

1930–1939 (26 novella)

(Ahol nincs jelölve az írás vagy publikálás helye, az Párizsban jelent meg.)

„Pilgram” 1930. március vége. Sovremennyie Zapiski, 1930. S, NS, ND.

„Obida” 1931. június vége. Poslednie Novosti, 1931. S, DS.

„Zaniatoi chelovek” 1931. szeptember 17–26., Poslednie Novosti, 1931. S, DS.

„Terra Incognita” Poslednie Novosti, 1931. november 22. S, RB.

„Usta k ustam” 1931. november–december, VF, RB.

„Vstrecha” 1931. december közepe, Poslednie Novosti 1932. december 13. S, DS.

„Lebeda” 1931. december 30. Poslednie Novosti 1932. január 14. S, DS.

„Muzyka” 1932 eleje, Poslednie Novosti, 1932. március 27. S, TD.

„Khvat” 1932. április 21 – május 5. Sevodnia, 1932. S, RB.

„Sovershenstvo” 1932. június, Poslednie Novosti, 1932. július 3. S, TD.

„Admiralteiskaia igla” 1933. május 23. Poslednie Novosti, 1933. VF, TD.

„Korol’ok” Poslednie Novosti, 1933. július 23–24. VF, RB.

„Krug” Befejezve 1934. február. „Rasskaz címen: Poslednie Novosti, 1936? VF, RB.

„Opoveshchenie” 1934. március, Poslednie Novosti, 1934. S, RB.

„Pamiati L. I. Shigaeva” 1934. április, Illiustrirovannaia zhizn’, 1934. VF, TD.

„Krasavitsa” 1934. július, Poslednie Novosti, 1934. augusztus 18. S, RB.

„Tiazholyi dym” Elküldve 1935. februárban. Poslednie Novosti, 1935. március 3. VF, RB.

„Nabor” 1935. július. Poslednie Novosti, 1935. augusztus 18. VF, TD.

„Sluchai iz zhizni” 1935. szeptember 22. Poslednie Novosti 1935. szeptember 22. S, DS.

„Mademoiselle O” 1936. január eleje. Mesures, 1936. 2. A SzE 5. fejezete., NS, ND.

„Vesna v Fial’te” 1936. április, Sovremennyie Zapiski, 1936. S, VF, NS, ND.

„Ozero, oblako, bashnia”. 1937. június 25–26, Marienbad. 1936. S 1937., VF, NS, ND.

„Istreblenie tiranov” 1938. május–június. Menton. Russkie Zapiski, 1938. augusztus. VF, TD.

„Poseshchenie muzeia” Párizs. Sovremennyie Zapiski, 1939. VF, NQ, RB.

„Lik” 1938. november, Párizs. Russkie Zapiski, 1939. február. VF, NQ, TD.

„Vasilii Shishkov” 1939. augusztus, Párizs. Poslednie Novosti, 1939. szeptember 12. VF, TD.

1939–1942 (2 novella)

„Solus Rex” (Párizs, Sovremennyie Zapiski 1940. 70.)

„Ultima Thule” (New York, Novyi Zhurnal 1942. 1.)

Angolul írott novellák

„The Assistant Producer” 1943. január, Cambridge. The Atlantic Monthly, 1943. NS, ND.

„That in Aleppo Once…” 1943. május, Cambridge. The Atlantic Monthly, 1943. NS, ND.

„A Forgotten Poet” 1944. május, Cambridge. The Atlantic Monthly, 1944. NS, ND.

„Time and Ebb” 1944. augusztus, Wellesley. The Atlantic Monthly, 1945. NS, ND.

„Double Talk” 1945. március–április, Cambridge. The New Yorker, 1945. NS. Új címe: „Conversation Piece” 1945. ND.

„Signs and Symbols” 1947. május, Cambridge. „Symbols and Signs” címen: The New Yorker, 1948. ND.

„Colette” 1948 tavasza, Cambridge. The New Yorker, 1948. A SzE Hetedik fejezete lett, és: ND.

„Scenes from the Life of a Double Monster” 1950. október, Ithaca. The Reporter, 1958. A tervezett három részből egy készült el. VN LC. ND.

„The Vane Sisters” 1951. március 5. , Ithaca. Hudson Review, Winter 1958–1959. NQ, TD.

„Lance” 1951. november, Ithaca. The New Yorker, 1952. ND.

Nabokov novellái és más írásai magyarul folyóiratokban és antológiákban13

2010 Jelek és jelképek. Ford. Hetényi Zsuzsa. Holmi 2010. 3. 340–344.

2010 Berlini kalauz. Ford. Dunajcsik Mátyás. Holmi 2010. 3. 344–347.

2008 Tavasz Fialtában. Ford. Kiss Henriette. Nagyvilág 2008. 1–2. 31–45.

2006 Toborzó. Ford. Hetényi Zsuzsa. Modern Dekameron. Huszadik századi orosz novellák. Bp., Noran, 2006. 232–238.

2006 A bűvölő. Ford. Széky János. Szendvics vörös kaviárral. Orosz Erato. Szerk. M. Nagy Miklós. Bp., Noran 2006. 154–203. (2. megjelenés, elsőt ld. 1988)

2005 Lik. Ford. Bratka László. Nagyvilág 2005. 1. 3–18.

2005 Felhő, tó, torony. Ford. M. Nagy Miklós. Ex–Symposion 2005. 51. 33–37.

2005 A nimfácskák leánygyermekek. Ford. Balázs Attila. Ex–Symposion 2005. 51. 38–42.

2005 Nyárspolgárok és nyárspolgáriság. Ford. M. Nagy Miklós. Ex–Symposion 2005. 51. 58–60.

2005 Nabokov és Hitchcock levélváltása. Ford. Pató Attila. Ex–Symposion 2005. 51. 61–62.

2005 A fölfedezés; A paradicsomban. Ford. Bálint Zsolt. Ex–Symposion 2005. 51.

2004 Szalondráma 1945-ből. Ford. M. Nagy Miklós. Holmi 2004. 10. 1244–1251.

2004 Komplett. Ford. Bratka László. 2000, 2004. 11. 36–38.

2004 Berlini útikalauz. Ford. Bratka László. 2000, 2004. 11. 33–35.

2004 Életből vett eset. Ford. Bratka László. Holmi 2004. 4. 486–490.

2003 Vihar. Ford. Bratka László. Nagyvilág 2003. 12. 979–981.

2002 Jóság. Ford. Bratka László. Holmi 2002. 12. 1563–1566.

2002 Viszontlátás. Ford. Márton Róza Krisztina. Nagyvilág 2002. 11–12. 1169–1175.

2002 A csengő. Ford. Márton Róza Krisztina. Nagyvilág 2002. 11–12. 1161–1168.

2002 Két interjú. Ford. Márton Róza Krisztina. Nagyvilág , 2002. 11–12. 1265–1275.

2002 Hogy egy szép napon Aleppoban. Ford. Bratka László. Életünk 2002. 5. 422–431.

2002 Beszélő emlékezet. Ford. Gyukics Gábor. Műhely, 2002. 2–3–4. 26–27.

2001 Szólj, emlékezet! Ford. Márton Róza Krisztina. Átváltozások 22. 2001. 22–30.

2001 Elégtétel. Ford. Márton Róza Krisztina. Átváltozások 22. 2001. 46–50.

2001 Dajkamese. Ford. Márton Róza Krisztina. Átváltozások 22. 2001. 50–59.

2001 Egy naplemente részletei. Ford. Márton Róza Krisztina. Átváltozások 22. 2001. 59–63.

2001 A fordítás művészete. Ford. M. Nagy Miklós. Átváltozások 22. 2001. 64–69.

2001 Puskin – a valóság és valószerűség (Párizsi előadás a költő halálának 100. évfordulóján. Ford. Szilágyi Mihály. Átváltozások 22. 2001. 70–75.

2001 Dosztojevszkij. Ford. Márton Róza Krisztina. Átváltozások 22. 2001. 76–78.

2001 Nabokov, Vladimir – Wilson, Edmund: „Kár, hogy Oroszország csúnyácska volt.” Vladimir Nabokov és Edmund Wilson levelezése. Vál., jegyz. és ford. M. Nagy Miklós. Átváltozások. 22. 2001. 89–102.

2001 Nabokov, Vladimir levele Jelena Szikorszkajának. Ford. Holka László. Átváltozások. 22. 2001. 102–104.

2001 Avagy hogyan készültek fölvenni Nabokovot a szovjet írószövetségbe? Ford. Holka László. Átváltozások 22. 2001. 104–106.

2001 Az általánosításról. Ford. Teller Katalin. Nagyvilág 2001. 6. 950–953.

2001 Az ember és a tárgyak. Ford. Teller Katalin. Nagyvilág 2001. 6. 954–957.

1999/2000 Nabokov, Vlagyimir: Végső evidencia. Ford. Karádi Éva. Lettre Internationale 1999/2000 tél. 35. 42–45.

1999 Műfordítási problémák: az Anyegin angolul. Ford. M. Nagy Miklós. Átváltozások 17/18. 1999. 54–67.

1998 A Krumpli Manó. Ford. Márton Róza Krisztina. Nagyvilág 1998. 11–12. 872–890.

1996 Ada. Ford. Szappanos Gábor. Nagyvilág 1996. 7–8. 448–451.

1996 Levél Andrew Fieldnek. Ford. M. Nagy Miklós. Nagyvilág 1996. 7–8. 447.

1996 Hodaszevicsről. Ford. Bratka László. Nagyvilág 1996. 7–8. 463–465.

1996 Előadások az orosz irodalomról – Fjodor Dosztojevszkij. Ford. Kerek Ádám. Nagyvilág 1996. 7–8. 429–433.

1996 Első szerelem. Ford. Bratka László. Nagyvilág 1996. 7–8. 466.

1996 Egy orosz szépség. Ford. Barkóczi András. Nagyvilág 1996. 7–8. 419–422.

1995 Terra incognita (Tartalom: Az elfelejtett költő, Szenteste, Kör, Leonyid Sigajev emlékezete, Csorb visszatérése, Az utas, A müncer, Pilgram, Terra incognita, A múzeumban, Ultima Thule.) Ford. Bratka László. Bp., Kráter 1995.

1995 Jó olvasók és jó írók. Ford. M. Nagy Miklós. Nagyvilág 1995. 3. 253–257.

1995 A lepkegyűjtő. Ford. Pusztai Anikó Emese. Szépliteratúrai ajándék 1995. 1–2. 98–106.

1995 Futball. Ford. Ferencz Győző. Nagyvilág 1995. 3. 181–183.

1995 Franz Kafka (1883–1924). Ford. M. Nagy Miklós. Nagyvilág 1995. 1–2. 109–128.

1994 Ultima Thule. Ford. Bratka László. Kalligram 1994. 5. 57–71.

1994 A müncer. Ford. Bratka László. 2000, 1994. 10. 27–31.

1994 Baljós kanyar (részlet) Ford. M. Nagy Miklós. Nagyvilág 1994. 6–7. 499–632.

1994 A múzeumban. Ford. Bratka László. 2000, 1992. 3. 23–27.

1993 Szenteste. Ford. Bratka László. Polisz 1993. 10. 28–30.

1993 Terra incognita. Ford. Heil Tamás. Holmi 1993. 2. 200–204.

1993 Az utas. Ford. Bratka László. Holmi 1993. 8. 1129–1132.

1992 Terra incognita. Ford. Bratka László. Polisz 1992. 7. 53–56.

1994 A múzeumban. Ford. Bratka László. 2000, 1994. 3. 23–27.

1992 Csehov (részlet). Ford. Kovács Léna. Világszínház 1992. 5.

1992 Kör. Ford. Bratka László. Nagyvilág 1992. 6. 755–761.

1992 Más partok. Ford. Bratka László. Műhely 1992. 5. 23–27.

1991 Másféle partok. Ford. Z. Somogyi Erzsébet. Somogy 1991. 5. 59–66.

1991 Az elfelejtett költő. Ford. Bratka László. Új Írás 1991. 6. 22–28.

1991 Csorb visszatérése. Ford. Kovács Sándor. Rakéta 1991. 48. 7–9.

1991 Jelek és jelképek. Ford. Fenyvesi Anna. Helikon 1991. 25. 8.

1991 Meghívás kivégzésre (részlet). Ford. Bratka László. Nagyvilág 1991. 3. 407–416.

1991 Felhő, tó, torony. Ford. Páll Erna 2000, 1991. 25–29.

1991 A múzeumlátogatás. Ford. Pellérdi Márta. Holmi 1991. 6. 686–692.

1991 Lik. Ford. Bényei Tamás. Folyam 1990–91.5.

1990 Gyér világ (részlet). Ford. Várady Szabolcs. Versbetétek: Hetzron Róbert. Holmi 1990. 10. 1125–1129.

1990 Mese. Ford. Kovács Sándor. Rakéta 1990. 44. 19–23.

1989 A zsarnokok kiirtása. Ford. Páll Erna. 2000, 1989. 6. 20–26, 39–43.

1989 Más partok. Ford. Vándor Anna. Nagyvilág 1989. 8. 1122–1143.

1988 Puskin, avagy az igazi és látszólagos. [Ford. név nélkül;] Valóság 1988. 6. 124–125.

1988 Vladimir Nabokov versei (Kivégzés éje, 1927; Oroszhonhoz, 1928; Mit vétettem, 1959). Ford. Veress Miklós. Nagyvilág 1988. 3. 384–385.

1988 A bűvölő. Ford. Széky János. Nagyvilág 1988. 3. 387–418.

1987 Lolita (részlet). Ford. Békés Pál. [NB. tévesen Barkóczi András neve szerepel]. Rakéta 1987. 49. 30–34.

1987 A megbűvölt vadász (Részlet a Lolitából). Ford. Békés Pál. Nagyvilág 1987. 1. 84–103.

1968 Becsületbeli ügy. Ford. Réz Ádám. Autóbusz és iguána. Vál. és szerk. Ottlik Géza. Bp., Európa, 1968. 31–58.

Válogatott bibliográfia

Monográfiák

Boyd RY

Boyd, Brian. Vladimir Nabokov: The Russian Years. Princeton: Princeton UP, 1990.

Boyd AY

Boyd, Brian. Vladimir Nabokov: The American Years. Princeton: Princeton UP, 1991.

Albright, Daniel. Representation and the Imagination: Beckett, Kafka, Nabokov, and Schoenberg. Chicago: U of Chicago P, 1981.

Alexandrov, Vladimir E. Nabokov’s Otherworld. Princeton: Princeton UP, 1991.

Aleksandrov, Vladimir E. Nabokov i potustoronnost’. Metafizika, etika, estetika. Sanktpeterburg: Aleteia. 1999.

Allan, Nina. Madness, Death and Disease in the Fiction of Vladimir Nabokov. Birmingham: U. of Birmingham, 1994.

Alter, Robert. Partial Magic: The Novel as a Self-Conscious Genre. Berkeley: U of California P, 1975.

Anastas’ev, Nikolai A. Fenomen Nabokova. Moskva: Sovetskii pisatel’, 1992.

Anastas’ev, Nikolai A, Vladimir Nabokov. Odinokii korol’. Moskva: ZAO vo Tsentrpoligraf, 2002.

Appel, Alfred, Jr. Nabokov’s Dark Cinema. New York, Oxford: Oxford UP, 1974.

Averin, Boris. Dar Mnemoziny: romany Nabokova v kontekste russkoi avtobiograficheskoi traditsii. Sanktpeterburg: Amfora, 2003

Bader, Julia. Crystal Land: Artifice in Nabokov’s English Novels. Berkeley: U of California P, 1972.

Baldwin Stanley P. Vladimir Nabokov: his life and works. New York: Spark Publishing, 2003.

Barabtarlo, Gennady. Phantom of Fact: A Guide to Nabokov’s Pnin. Ann Arbor: Ardis, 1989.

Barabtarlo, Gennady. Aerial View: Essays on Nabokov’s Art and Metaphysics. Bern: Peter Lang, 1993.

Barzakh, Anatolii. Obratny perevod: Neskol’ko soobrazhenii o proze V. V. Nabokova. Saint Petersburg: Mitin zhurnal, 1995.

Beaujour, Elizabeth Klosty. Alien Tongues: Bilingual Russian Writers of the ‘First’ Emigration. Ithaca: Cornell UP, 1989.

Bloom, Harold. Lolita. London: Chelsea House, 1993.

Blot, Jean. Nabokov. (Écrivains de toujours). Paris: Seuil, 1995.

Blo, Zh. Nabokov. Sanktpeterburg: Russko-Baltiiskii Informatsionnyi Tsentr BLITS, 2000.

Bodenstein, Jürgen. „The Excitement of Verbal Adventure: A Study of Vladimir Nabokov’s English Prose.” Ph.D. diss. Ruprecht-Karl Universität Heidelberg, 1977.

Boyd, Brian. Nabokov’s Ada: The Place of Consciousness. Ann Arbor: Ardis, 1985.

Boyd, Brian The Problem of Pattern: Nabokov’s Defense. Auckland: University of Auckland, 1987.

Boyd, Brian. Nabokov’s Pale Fire: The Magic of Artistic Discovery. Princeton: Princeton UP, 1999.

Boid, Braien. Vladimir Nabokov: Amerikanskiie gody. Biografiia. Moskva: Nezavisimaia Gazeta; Sanktpeterburg: Simpozium. 2000.

Boid, Braien. Vladimir Nabokov: Russkie gody. Biografiia. Moskva: Nezavisimaia Gazeta; Sanktpeterburg: Simpozium. 2001.

Buhks, Nora. The Novel as a Shape-shifting Entity: On Dar by Vladimir Nabokov. Paris: University of Paris, 1990.

Buhks, Nora. Eshafot v khrustal’nom dvortse: O russkikh romanakh V. Nabokova. Moskva: Novoe Literaturnoe Obozrenie, 1998.

Clancy, Laurie. Novels of Vladimir Nabokov. New York: St. Martin’s Press, 1984.

Clegg, Christine. Vladimir Nabokov. Lolita. Palgrave Macmillan, 2002.

Connolly, Julian W. Madness and Doubling, from Dostoevski’s Dvoinik (The Double) to Nabokov’s Sogladatai (The eye). Charlottesville: University of Virginia, 1990.

Connolly, Julian W. The Otherworldly (Potustoronnost) in Nabokov’s Poetry. Charlottesville: University of Virginia P, 1991.

Connolly, Julian W. Nabokov’s Early Fiction: Patterns of Self and Other. Cambridge: Cambridge UP, 1992.

Cornwell, Neil. Vladimir Nabokov. London: Northcote House, 1999.

Couturier, Maurice. Nabokov. Lausanne: L’Age d’homme, 1979.

Couturier, Maurice. Nabokov, ou la tyrannie de l’auteur. (Poétique). Paris: Seuil, 1993.

Couturier, Maurice. La Figure de l’auteur. Paris: Seuil, 1995.

Couturier, Maurice. Nabokov, ou, La cruauté du désir: lecture psychanalytique. Seyssel: Champ Vallon, 2004.

Dante, Alighieri. Pokol. Ford. Nádasdy Ádám, Budapest, Magvető, 2016.

Davydov, Sergei. „Teksty-matrioshki” Vladimira Nabokova. München: Verlag O. Sagner, 1982.

Desanti, Dominique. Vladimir Nabokov: Essais et rêves. Paris: Julliard, 1994.

Diment, Galya. Nabokov and Strachey. Seattle: University of Washington, 1990.

Diment, Galya. English as Sanctuary: Nabokov and Brodsky. Seattle: University of Washington, 1993.

Diment Galya. Pniniad: Vladimir Nabokov and Marc Szeftel. Seattle: University of Washington Press, 1997.

Dolinin, Alexandr. Istinnaia zhizn’ Vladimira Sirina. Raboty o Nabokove. Sanktpeterburg: Akademicheskii Proekt, 2004.

Dureau, Yona. Nabokov ou Le sourire du chat, Paris: L’Harmattan, 2001.

Field, Andrew. Nabokov: His Life in Art. Boston: Little, Brown and Company, 1967.

Field, Andrew. Nabokov: His Life in Part. New York: Viking, 1977; és további kiadások. New York: Penguin Books, 1978; London: Hamish Hamilton, 1977.; New York: Crown, 1986; London: Macdonald Queen Anne Press, 1987.; London: Futura, 1988.

Foster, John Burt, Jr. Nabokov’s Art of Memory and European Modernism. Princeton: Princeton UP, 1993.

Fowler, Douglas. Reading Nabokov. Ithaca: Cornell UP, 1974;. UP of America, 1974, 1983.

Glynn, Michael. Vladimir Nabokov: Bergsonian and Russian Formalist influences in his novels. Palgrave, Macmillan 2007.

Grabes, Herbert. Erfundene Biographien: Vladimir Nabokovs englische Romane. Tübingen: Niemeyer, 1975.

Grabes, Herbert. Fictitious Biographies: Vladimir Nabokov’s English Novels. The Hague: Mouton, 1977.

Grayson, Jane. Nabokov Translated: A Comparison of Nabokov’s Russian and English Prose. Oxford: Oxford UP, 1977.

Green, Geoffrey. Freud and Nabokov. Lincoln: U of Nebraska P, 1988.

Grishakova, Marina. The Models of Space, Time and Vision in V. Nabokov’s Fiction: Narrative Strategies and Cultural Frames. (Tartu Semiotics Library, 5). Tartu: Tartu UP, 2006.

Gurbolikova Olga A. Taina Vladimira Nabokova. Moskva: Rossiiskaia gosudarstvennaia biblioteka, 1995.

Guy, Laurence: Vladimir Nabokov et son ombre russe. Aix-en-Provence, Publications de l’Université de Provence, 2007.

Haddadwotling, K. Proustian Characters in the Works of Nabokov. Tours: Univ. Tours, 1992.

Hüllen, Christopher. Der Tod im Werk Vladimir Nabokovs Terra Incognita. München: Otto Sagner, 1990.

Hyde, George M. Vladimir Nabokov: America’s Russian Novelist. (Critical Appraisals). London: Boyars, 1977.

Johnson, D. B. Worlds in Regression: Some Novels of Vladimir Nabokov. Ann Arbor: Ardis, 1985.

Johnson [Dzhonzon], D. B. Miry i antimiry Vladimira Nabokova. Per. Strelkova T. Moskva: Symposium, 2011.

Karges, Julia. Nabokov’s Lepidoptera: Genres and Genera. 1985.

Karshan, Thomas. Vladimir Nabokov and the Art of Play. Oxford, New York, Oxford UP. 2011.

Kecht, Maria-Regina. Das Groteske im Prosawerk von Vladimir Nabokov. Ann Arbor: Ardis, 1985.

Khasin, Grigorii. Teatr lichnoi zhizni. Russkie romany V. Nabokova. Moskva– Sanktpeterburg: Letnii Sad, 2001.

Khrushchova, Nina. Imagining Nabokov: Russia between art and politics. Boston: Yale UP, 2008.

Khrushchova, Nina. V gostiakh u Nabokova. Moskva: Vremia, 2008.

Kurganov, Je. Lolita i Ada. Sanktpeterburg: Zvezda, 2001.

Kuzmanovich, Zoran, Diment, Galya. Approaches to Teaching Nabokov’s Lolita. Modern Language Association of America, 2008.

Lee, L. L. Vladimir Nabokov. (Twayne’s Authors Series, 266). Boston: G. K. Hall, 1976.

Leving, Yourii. Vokzal, garazh, angar: Vladimir Nabokov i poėtika russkogo urbanizma. Sankpeterburg: Izd-vo Ivana Limbakha, 2004.

Leving, Yuri. Keys to the Gift. A Guide to Vladimir Nabokov’s Novel. Boston: Academic Studies Press, 2011.

Linetskii, Vadim. Anti-Bakhtin: Luchshaia Kniga o Vladimire Nabokove. Sanktpeterburg: Tipografiia im. Kotliakova, 1994.

Liukhsemburg, A. M., and G. F. Rakhimkulova. Magistr igry Vivian Van Bok: Igra slov v proze Vladimira Nabokova v svete teorii kalambura. Rostov-na-Donu: Izd-vo instituta massovykh kommunikatsii, 1996.

Liukhsemburg, A. M. Otrazheniia otrazhenii. tvorchestvo Vladimira Nabokova v zerkale literaturnoi kritiki. Rostov-na-Donu, Izdatel’stvo Rostovskogo Universiteta, 2004.

Livri, A. Nabokov-nitssheanets. Sankt-Peterburg: Aleteia, 2005.

Lokrantz, Jessie Thomas. The Underside of the Weave: Some Stylistic Devices Used by Vladimir Nabokov. Ph.D. diss. U of Upsala, 1973. (Acta Universitatis Upsaliensis 11). Uppsala, 1973.

Long, Michael. Marvell and Nabokov: Childhood and Arcadia. Oxford: Clarendon, 1984.

Lüdke, Werner Martin, Delf Schmidt, and Dieter E. Zimmer, eds. Vladimir Nabokov. (Literaturmagazin 40). Reinbek bei Hamburg: Rowohlt, 1997.

Luijters, Guus. Vladimir Nabokov. Amsterdam: Uitgeverij De Bezige Bij, 1996.

Maar, M. Sieben Arten, Nabokovs Pnin zu lesen. München: Carl Friedrich von Siemens Stiftung, 2003.

Maddox, Lucy. Nabokov’s Novels in English. Athens (GA): U of Georgia P, 1983.

Maixent, Jocelyn. Leçon littéraire sur Vladimir Nabokov: de La Méprise à Ada. Paris: PUF, 1995.

Malikova, M. E. V. Nabokov. Avto-bio-grafiia. Sanktpeterburg: Akademicheskii proiekt. 2002.

Marías, Javier. Literatura y fantasma. Madrid: Siruela, 1993.

Marías, Javier. Desde que te ví morir: Vladimir Nabokov, una superstición. Y un ajedrez jugado por Félix de Azúa. Madrid: Alfaguara, 1999.

Mason, Bobbie Ann. Nabokov’s Garden: A Guide to Ada. Ann Arbor: Ardis, 1974.

Mazierska, Ewa. Nabokov’s Cinematic Afterlife. Jefferson, North Carolina: McFarland, 2011.

McGinn, Colin. Ethics, Evil, and Fiction. Oxford: Clarendon, c. 1997. (Dorian Gray, Lolita, Frankenstein).

McGuire, William. Bollingen: An Adventure in Collecting the Past. Princeton: Princeton UP, 1982.

Medarić, Magdalena. Od Masenjke do Lolite: Pripovjedacki svijet Vladimira Nabokova. Zagreb: August Cesarec, 1989.

Meyer, Priscilla. Find What the Sailor Has Hidden: Vladimir Nabokov’s Pale Fire. Middletown (CT): Wesleyan UP, 1988.

Milbauer, Asher Z. Transcending Exile: Conrad, Nabokov, I. B. Singer. Miami: UP of Florida, 1985.

Mlechko A. V. Igra, metatekst, trikster: parodiia v „russkikh” romanakh V. V. Nabokova. Volgograd: Izd-vo Volgogradskogo gos. universiteta, 2000.

Morton, Donald E. Vladimir Nabokov. New York: Ungar, 1974.

Moynahan, Julian. Vladimir Nabokov. Minneapolis: U of Minnesota Press, 1971.

Muliarchik, A. S. Russkaia proza Vladimira Nabokova. Moskva: Izd-vo Moskovskogo universiteta, 1997.

Naiman, Eric. Nabokov, Perversely. Ithaca-London: Cornell UP, 2010.

Naumann, Marina. Blue Evenings in Berlin: Nabokov’s Short Stories of the 1920s. (New York University Studies in Comparative Literature). New York: New York UP, 1978.

Naumann, Marina. Nabokov and Pushkin Tuning Fork. Princeton: Princeton University, 1991.

Nosik, B. Mir I dar V. Nabokova: pervaia russkaia biografiia pisatel’a. Moskva 1995.

Olsen, Lance. Lolita: a Janus text. New York, Twayne Publishers, 1995

Oustinoff, Michaël. Bilinguisme d’écriture et auto-traduction: Julien Green, Samuel Beckett, Vladimir Nabokov. Paris, L’Harmattan, 2001.

Packman, David. Vladimir Nabokov: The Structure of Literary Desire. Columbia: U of Missouri Press, 1982.

Paine, Sylvia. Beckett, Nabokov, Nin: Motives and Modernism. Port Washington (NY): Kennikat Press, 1981.

Parker, Stephen Jan. Understanding Vladimir Nabokov. University of South Carolina Press. Columbia, South Carolina. 1987.

Pellérdi Márta. Nabokov’s Palace. Oxford. Oxford Scholars Press, 2010.

Píchová, Hana. Art of memory in exile: Vladimir Nabokov and Milan Kundera. Carbondale, Southern Illinois University Press, 2002.

Pifer, Ellen. Nabokov and the Novel. Cambridge (MA): Harvard UP, 1980.

Pogrebnaia. Ia. V. „Plot’ poezii i prizrak prozrachnoii prozy”: lirika V. V. Nabokova. Stavropol’, Stavropol’skii gos. universitet, 2005.

Poulin, Isabelle. Vladimir Nabokov, lecteur de l’autre: Incitations. Bordeaux: PUB, 2005.

Proffer, Carl R. Keys to Lolita. Bloomington: Indiana UP, 1968.

Proffer, Carl R., ed. A Book of Things About Vladimir Nabokov. Ann Arbor: Ardis, 1974.

Proffer, Karl. Kliuchi k „Lolite”. Sanktpeterburg: Simpozium, 2000.

Proffer, Ellendea. Nabokov: A Pictorial Biography, 1990.

Rampton, David. Vladimir Nabokov: A Critical Study of the Novels. Cambridge: Cambridge UP, 1984.

Rampton, David. The Art of Invocation: The Role of the Apostrophe in Nabokov’s Early Poetry. Ontario: University of Ottawa, 1991.

Reich-Ranicki, Marcel. Vladimir Nabokov: Aufsätze. Zürich: Amman, 1995.

Romanova, G. R. Tvorchestvo V. Nabokova perioda amerikanskoi emigrastsii v otsenke kritiki i sovremennogo literaturovedeniia. Khabarovsk: Izd-vo GOU VPO KhGPU, 2004.

Rose-Werle, K. Harlekinade. Genealogie und Metamorphose. Struktur und Deutung des Motivs bei J. D. Salinger und V. Nabokov. Trier: Trierer Studien zur Literatur 1979.

Rorty, Richard. „The barber of Kasbeam: Nabokov on Cruelty”. Contingency, Irony, and Solidarity. Cambridge: Cambridge UP, 1989. 141–168.

Rorty, Richard. „A kasbeami borbély: Nabokov a kegyetlenségről”. Esetlegesség, irónia és szolidaritás. Ford. Boros János, Csordás Gábor. Pécs: Jelenkor Kiadó. 1994. 159–188.

Routledge, David S. Nabokov’s Permanent Mystery. The Expression of Metaphysics in his Work. Jefferson, North Carolina: McFarland, 2010.

Rowe, William. Nabokov’s Deceptive World. New York: New York UP, 1971.

Rowe, William. Nabokov and Others: Patterns in Russian Literature. Ann Arbor: Ardis, 1979.

Rowe, William. Nabokov’s Spectral Dimension. Ann Arbor: Ardis, 1981.

Shapiro, Gavriel. The Sublime Artist’s Studio. Northwestern UP, 2009.

Sharpe, Tony. Vladimir Nabokov. London: Arnold, 1991.

Shrayer, Maxim D. The World of Nabokov’s Stories. Austin: U of Texas P, 1999.

Shraier, M. D. Nabokov: temy a variatsii. Sanktpeterburg, 2000.

Stark, John O. The Literature of Exhaustion: Borges, Nabokov, Barth. Durham (NC): Duke UP, 1974.

Stegner, Page. Escape into Esthetics: The Art of Vladimir Nabokov. New York: Dial, 1966; London, Eyre & Spottiswoode, 1967.

Stuart, Dabney. Nabokov: The Dimensions of Parody. Baton Rouge: Louisiana State UP, 1978.

Schwalm, Helga. Dekonstruktion im Roman: erzähltechnische Verfahren und Selbstreflexion in den Romanen von Vladimir Nabokov und Samuel Beckett. Heidelberg: C. Winter, 1991.

Tammi, Pekka. Problems of Nabokov’s Poetics: A Narratological Analysis. Helsinki: Academia Scientiarum Fennica/Suomalainen Tiedeakatemia, 1985.

Tammi, Pekka. Russian Subtexts in Nabokov’s Fiction: Four Essays. Tampere (Finland): Tampere UP, 1999.

Thibault, P. J. Social semiotics as praxis: text, social meaning making, and Nabokov’s Ada. Minneapolis: Minnesota UP, 1991.

Toker, Leona. Nabokov: The Mystery of Literary Structures. Ithaca: Cornell UP, 1989.

Vries, Gerard; Johnson, D. Barton. with an essay by Liana Ashenden. Vladimir Nabokov and the Art of Painting. Amsterdam: Amsterdam UP, 2006.

Wyllie, Barbara. Nabokov at the Movies. Film Perspectives in Fiction. Jefferson, North Carolina, London: McFarlands, 2003.

Wood, Michael. The Magician’s Doubts: Nabokov and the Risks of Fiction. London: Chatto and Windus, 1994.

Zimmer, Dieter E. Nabokovs Berlin. Berlin: Nicolai, 2001.

Zimmer, Dieter E. Wirbelsturm Lolita. Reinbek bei Hamburg: Rowohlt, 2008.

Zunshine, Lisa, ed. Nabokov at the Limits: Redrawing Critical Boundaries. New York&London: Garland, 1999.

Zveriov, A. M. Nabokov (Zhizn’ zamechatelnykh liudei 812.) Moskva: Molodaia Gvardiia, 2001; 2004.

Tanulmánykötetek, cikkgyűjtemények, antológiák

Garland

The Garland Companion to Vladimir Nabokov. Alexandrov, V. ed. New York: Garland, 1995.

ProContra 1

V. V. Nabokov. Pro et contra. Lichnost’ i tvorchestvo Vladimira Nabokova v otsenke russkikh i zarubezhnykh myslitelei i issledovatelei. Antologiia. „Russkii Put’”. Burlaka D. K., Averin B., et al. Sanktpeterburg: Izdatel’stvo Khristianskogo gumanitarnogo institutа, 1997.

ProContra 2

V. V. Nabokov. Pro et contra. Materialy i issledovaniia o zhizni i tvorchestve V. V. Nabokova, Antologiia. T. 2. Burlaka D. K., Averin B., et al. Sanktpeterburg: Izdatel’stvo Khristianskogo gumanitarnogo instituta. 2001.

Appel, Alfred, Jr., and Charles Newman, eds. Triquarterly 17 (Nabokov Special Issue; Northwestern University, Winter 1970. Nabokov: Criticism, Reminiscences, Translations, and Tributes. Evanston (Illinois) Northwestern University Press, 1970.

Canadian-American Slavic Studies. Nabokov Issue, 1985. 3.

Bloom, Harold, ed. Vladimir Nabokov. (Modern Critical Views). New York: Chelsea House, 1987.

Bloom, Harold, ed. Vladimir Nabokov’s Lolita. (Modern Critical Interpretations). New York: Chelsea House, 1987.

Connolly, Julian W. ed. The Cambridge Companion to Nabokov. (Cambridge Companions to Literature). Cambridge: Cambridge UP, 2005.

Connolly J. W. ed. Nabokov’s Invitation to a Beheading: A Critical Companion. Ed. Evanston, Ill: Northwestern University Press. 1997.

Connolly J. W. ed. Nabokov and his fiction. New Perspectives. Cambridge: Cambridge UP, 1999.

Dembo, L. S., ed. Nabokov: The Man and His Work. Madison: U of Wisconsin P, 1967.

Fleishman, Lazar, Robert Hughes and Olga Raevsky-Hughes, eds. Russkiy Berlin, 1921–1923. Paris: YMCA, 1983.

Friesel, U. ed. Letters from Terra. Nabokov zu Ehren. Reinbek bei Hamburg: Rowohlt, 1977.

Gibian, George, Stephen Jay Parker, eds. The Achievement of Vladimir Nabokov: Essays, Studies, Reminiscences and Stories. Ithaca: Cornell University Center for International Studies, 1984.

Gibian, George, and Parker, Stephen Jay eds. The Achievements of Vladimir Nabokov: Essays, Studies, Reminiscences and Stories. Ithaca: Cornell University Center for International Studies, 1984.

Grayson, J., McMillin, A., Meyer, P. eds. Nabokov’s World. Vol. 1. The Shape of Nabokov’s World.; Vol. 2. Reading Nabokov. London: Palgrave Macmillan in Association with School of Slavonic and East European Studies. 2002.

McGraw, Harold W., et al. ads. In memoriam Vladimir Nabokov, 1899–1977. New York: McGraw-Hill, 1977.

Karlinsky, Simon, and Alfred Appel, Jr., eds. The Bitter Air of Exile: Russian Writers in the West 1922–1972. Berkeley: U of California P, 1977.

Larmour D. H. J. ed. Discourse and Ideology in Nabokov’s Prose. London: Routledge. 2002.

Leving, Iu. Soshkin Je. red. Imperiia N. Nabokov i nasledniki. Moskva: Novoe Literaturnoe Obozrenie, 2006.

Mel’nikov, N. G. ed. Klassik bez retushi: literaturnyi mir o tvorchestve Vladimira Nabokova. Kriticheskiie otzyvy, esse, parodii. Moskva: Novoe Literaturnoe Obozrenie, 2000

Nabokovskii Vestnik. 1–6. Szerk. Averin Boris et al. Sanktpeterburg 1996–2001. évente

Nabokovskii Sbornik. Masterstvo Pisatel’a. Kaliningrad: Izdatelstvo Kalinigradskogo Gosudarstvennogo Universiteta, 2001.

Newman, Charles, ed. TriQuarterly 17 (Winter 1970): For Vladimir Nabokov on his Seventieth Birthday.

Nicol, Charles, and J. E. Rivers. eds. Nabokov’s Fifth Arc. Austin: U of Texas P, 1982.

Nicol, Charles, and Gennady Barabtarlo, eds. A Small Alpine Form:

Page, Norman, ed. Nabokov: The Critical Heritage. London: Routledge, 1982.

Pifer, Ellen ed. Vladimir Nabokov’s Lolita. A Casebook. Oxford: Oxford UP, 2003.

Quennell, Peter, ed. Vladimir Nabokov: His Life, His Work, His World. A Tribute. London: Weidenfeld and Nicolson, 1979., ed. Vladimir Nabokov: A Tribute. New York: Morrow, 1980.

Roth, Phyllis A., ed. Critical Essays on Vladimir Nabokov. Boston: G. K. Hall, 1984.

Shapiro, Gavriel ed. Nabokov at Cornell. Ithaca: Cornell UP, 2000.

Smirnov, I. hrgs. Hypertext Otchaianie. Sverkhtekst Despair. Studein z Vladimir Nabokovs Roman-Rätsel. Die Welt der Slaven Sammelband 9. München: Otto Sagner, 2000.

Stark, V. P. (ed.) A. S. Pushkin i V. V. Nabokov. Sanktpeterburg: Dorn, 1999.

Vladimir Nabokov et l’émigration. Cahiers de l’emigration russe 2. Institut d’études slaves. Paris, 1993.

Vladimir Nabokov–Sirine. Les années européennes. Cahiers de l’emigration russe 5. Institut d’études slaves. Paris, 1999.

Vladimir Nabokov dans le miroir du XXe siècle. Revue des études slaves 72. 3–4. Paris 2000.

Tematikus folyóiratszámok

L’Arc (1964). Vladimir Nabokov.

Cycnos, vol. 10, 1993.; vol. 12, 1995.

Ex-Symposion. Nabokov-szám. 2005. 51.

Kul’tura russkoi diaspory: Nabokov–100. Tallinn: TPJÜ Kirjastus, 2000.

Literaturnoie Obozreniie 1999.2.

Magazine Littéraire 233 (1986). Vladimir Nabokov.

Modern Fiction Studies. Nabokov Issue, 1979.

Nabokov Studies, Davidson College, Davidson, North Carolina

The Nabokovian (azelőtt: The Vladimir Nabokov Research Newsletter)

Paris Review (Summer-fall 1967) Vladimir Nabokov: The Art of Fiction.

Russian Literature Triquarterly: Nabokov Issue 24 (1991).

Saturday Review (1972). Vladimir Nabokov.

Studies in Nabokov’s Short Fiction. New York: Garland, 1993.

Vyshgorod. 1999. 3.

Wisconsin Studies in Contemporary Literature. VIII. Spring 1967.= Dembo 1967.

Zvezda 1996. 11., 1999. 4.

Bibliográfia-kötetek, kézikönyvek

Boyd, Brian. „Nabokov Bibliography: Aspects of the Emigré Period.” Vladimir Nabokov Research Newsletter 11 (Fall 1983): 21–24.

Boyd, Brian. „Nabokov’s Russian Poems: A Chronology.” Nabokovian 21 (Fall 1988): 13–28.

Boyd, Brian. „Manuscripts.” In The Garland Companion to Vladimir Nabokov. Ed. Vladimir Alexandrov. New York: Garland, 1995. 340–46.

Field, Andrew. Nabokov: A Bibliography. New York: McGraw-Hill. 1973.

Juliar, Michael. Vladimir Nabokov: A Descriptive Bibliography. New York: Garland, 1986.

Martynov. G. G. ed. V. V. Nabokov. Ukazatel’ literatury, opublikovannoi na russkom iazyke v SSSR, Rossii, stranakh SNG i gosudarstvakh Baltii. Moskva: Folio-Press, 2001.

Martynov. G. G. ed. V. V. Nabokov: bibliograficheskii ukazatel’ proizvedenii i literatury o nem, opublikovannykh v Rossii i gosudarstvakh byvshego SSSR (1920–2006) Biblioteka Rossiiskoi Akademii Nauk. Sankt-Peterburg: Al’faret, 2007.

Nakhimovsky, Alexander D, and Slava Paperno. An English-Russian dictionary of Nabokov’s Lolita. Ann Arbor: Ardis, 1982.

Parker, Stephen Jan. (Bibliography of Nabokov criticism). Garland Press. 1992.

Rydel, Christine. Nabokov’s Who’s Who: A Complete Guide to Characters and Proper Names in the Works of Vladimir Nabokov. Ann Arbor: Ardis, 1987.

Schuman, Samuel. Vladimir Nabokov: A Reference Guide. Boston: G. K. Hall, 1979.

Schuman, Samuel. „Criticism of Vladimir Nabokov: A Selected Checklist.” Modern Fiction Studies 25.3 (1979): 527–54.

„Vladimir Nabokov: Bibliography.” Wisconsin Studies in Contemporary Literature (1967).

Zimmer, Dieter E. Vladimir Nabokov: Bibliographie des Gesamtwerks. Reinbek bei Hamburg: Rowohlt, 1963.

Magyar szerzők cikkei Nabokovról (2010-ig)

2010 Babiczky Tibor: Tükör által homályosan. Vladimir Nabokov: A szem. A bűvölő. Élet és Irodalom 2010. április 9.

2010 Mikola Gyöngyi: Red Admirable: Árnyék a szív mögött (Nabokov szerelem-felfogásáról és az olvasás szenvedélyéről); A Teremtőtől lopni (Egy Nabokov-rajongó feljegyzései). In A véső nyoma (Esszék, kommentárok). Bp., Kijárat Kiadó. 243–259.

2009 Józsa György Zoltán: Mors omnia solvet. Visszavonások könyve. Szerk. Hajnády Z., Fonalka M. Az orosz posztmodern 8. Debrecen: Debreceni Egyetemi Kiadó. 47–65.

2009 Csuhai István: Gondolkodni és álmodni. Vladimir Nabokov: Ada avagy Ardisi tüzek. Családi krónika. Élet és Irodalom 2009. március 13.

2009 Tompa Andrea: A lét elviselhetetlen kettőssége. Színház, 2009.4.

2009 Takács Ferenc: A halászó macska utcája: James Joyce és a magyar futball. Magyar Narancs 2009. december 3. 46–7.

2009 Gyürky Katalin: A Nabokov-életműsorozatról. Jelenkor 2009. 2. 178–186.

2009 Karátson Endre: 13. Gyökértelenség és modernség. Jelenkor 2009. 5. 564–574.

2008 Hetényi Zsuzsa: Nabokov erotextusa: nominalizmus és szinkretikus szöveg a Lolitában. „Szóba formált világ”. Tanulmánykötet Han Anna születésnapjára. Szerk. és sorozatszerk. Hetényi Zs. Dolce Filologia VII. Bp. 85–100.

2008 Horkai-Hörcher Ferenc: „Miért éreztük magunkat oly boldognak, amikor esett az eső?” – Vladimir Nabokov önéletírásáról. Nagyvilág 2008. 1–2. 122–131.

2008 Bényei Tamás: Tükörjátékok. Vladimir Nabokov: Gyér világ. Élet és irodalom 2008. május 23.

2008 Pápay György: Nabokov: Gyér világ. Szépirodalmi Figyelő 2008.4. 65–67.

2008 Goretity József: Ex libris. Élet és Irodalom 2008. április 4.

2007 Hetényi Zsuzsa: Nabokov: Alliteráljunk! Nabokov: Speak, Memory Holmi 2007. 1. 105–110.

2007 Szőke Katalin: Olvasni csak pontosan, szépen… (V. Nabokov: Tündöklés). Új Könyvpiac 2007. 6. 43.

2006 Elekes Dóra: Mnémoszüné mikroszkópja. Vladimir Nabokov: Szólj, emlékezet! Élet és Irodalom 2006. november 3.

2006 Szőke Katalin: Az elveszett paradicsom (Nabokov: Szólj, emlékezet!). Új Könyvpiac 2006. október, 53.

2005 Hermann Zoltán: Zsövuzékri (Tatjana levelei). Ex–Symposion 2005. 51. 28–32.

2005 Juhász Katalin: Lolita és Лолита. Egy regény metamorfózisa. Ex–Symposion 2005. 51. 49–54.

2005 Józsa Márta: Ábrázolni Lolitát. Ex–Symposion. 2005. 51. 55–57.

2005 Tompa Andrea: Szerepek és maszkok Nabokov élet/művében. Ex–Symposion 2005. 51. 63–71.

2005 Szabolcsi János: J’adoube! (Igazítok!) Nabokov és a sakk. Ex-Symposion 2005. 51. 72–76.

2005 „A lepke nélkülünk is él”. Interjú dr. Bálint Zsolttal. Ex-Symposion 2005. 51. 77–80.

2003 Juhász Tamás: Vladimir Nabokov: Sebastian Knight valódi élete. Szépirodalmi figyelő 2003. 2.

2003 Takács Ferenc. Visszájáról. Huysmans, Kosztolányi, Nabokov. Mozgó Világ 2003. 2. 115–120.

2003 Goretity József: Az ideális életrajz. Vladimir Nabokov: Sebastian Knight valódi élete. Élet és Irodalom 2003. április 25.

2002 Gyürky Katalin: Játékos bűn, bűnös játék Nabokov művészetében. Életünk 2002. 6. 509–521.

2002 Tompa Andrea: Egy sebtében kipingált világ. Színház és teatralitás V. Nabokov prózájában. Színház és emlékezet. Színháztudományi Szemle, 34. 2002. 125–15.

2001 Tompa Andrea: Nabokov két etűdje. Nagyvilág 2001. 6. 949.

2000 Gyürky Katalin: A mitikus csábítás lehetőségei Nabokov Lolita című regényében. Életünk 2000. 4. 330–344.

1999 Nádas Péter: Az ő híres Lolitája. Magyar Narancs 1999. április 29.

1998 Goretity József: Regénymodell és nevetés-esztétika (Vladimir Nabokov regényei) Motívumkutatás és mítoszkritika. Szerk. Goretity József. Debrecen, 1998. 174–209.

1998 Goretity József Vladimir Nabokov kísérlete egy regényírási modell megalkotására. Jelenkor 1998. 5. 556–566.

1998 Vörös István: Ex libris. Vladimir Nabokov. Áttetsző testek. Élet és Irodalom 1999. máj. 7. 13. = A közép helye. In Lakatlan szigetek már nincsenek: Dicsérő kritikák. Bp., Ister Kiadó, 161–167.

1998 Bényei Tamás: Ex Libris (Vladimir Nabokov: Áttetsző testek). Élet és Irodalom 1998. szept. 4. 13.

1997 Beck András: Kulisszatitkok. Vladimir Nabokov. Baljós kanyar. Élet és Irodalom 1997. szept. 19. 12.

1997 Hetényi Zsuzsa: Vlagyimir Nabokov. Az orosz irodalom története a kezdetektől 1940-ig. Szerkesztette Zöldhelyi Zsuzsa. Bp., 1997. Nemzeti Tankönyvkiadó – Universitas, 299–303.

1996 M. Nagy Miklós: Nabokov, Dosztojevszkij… és Freud. Nagyvilág 1996. 7–8. 434–446.

1996 M. Nagy Miklós: Meghívás… hová? Nikkelszamovár. Bp., JAK, Balassi Kiadó, 1996. 17–32. uo: Mókusok, avagy árnyék a szív mögött. (Pnyin) 33–38.; Zangyalok és Loliták, 39–45.

1996 Szigethi András: Vlagyimir Nabokov: Végzetes végjáték. Huszonöt fontos orosz regény. Szerk. Hetényi Zsuzsa. Bp., Maecenas és Lord Könyvkiadó, 1996. 235–248.

1996 Szűcs Terézia: Mit kezdjünk az emigránssal? Nabokov, Pnyin és a többiek. Műhely 1996. 1–2. 96–101.

1995 Bratka László: A fordító előszava. Terra incognita. Bp., Kráter 1995. 5–11.

1995 Goretity József „Olyan ez a ház, mint valami kölcsönkönyvtár” – Vladimir Nabokov Lolitájáról. Nagyvilág 1995. 9–10. 750–758.

1994 Bratka László: Camera obscurák. Nagyvilág 1994. 12. 1027–1029.

1994 Bán Zoltán András: Nevetés a sötétben. Beszélő 1994. szept. 8. 37–38.

1993 Fehér Ferenc: Regény és száműzetés. Ford. Csáki Judit. Holmi 1993. 2. 252–262. (benne Nabokovról: 257–259.)

1993 Sturm László: Vlagyimir Nabokov: Rasszkazi, Priglasenyije na kazny… Filológiai Közlöny 1993. 2. 182–184.

1992 M. Nagy Miklós: Gorkij, Wells… és Nabokov. Nagyvilág 1992. 9. 1226.

1991 Bényei Tamás: A megtévesztés művészete: Nabokov poétikájáról. Alföld 1991. 10. = uez: Esendő szörnyeink és más történetek, Bp., JAK – Pesti Szalon, 1993. 47–67.

1991 Vargyas Zoltán: Nabokov erődje. Nagyvilág 1991. 3. 405–406.

1990 Bilek István: Végzetes végjáték. Holmi 1990. 10. 1208–1209.

1990 Karátson Endre: Van-e irodalmi szövegnek túlvilága? Holmi 1990. 10. 1129–1140.

1989 Vargyas Zoltán: Az orosz Nabokov. Nagyvilág 1989. 8. 1234–1236.

1988 Széky János: Nabokov kisregénye elé. Nagyvilág 1988. (33. évf.) 3. 386.

1988 Takács Ferenc. „Az esztétikai gonosz (V. Nabokov: Lolita), Élet és Irodalom (1988. március 25. 11.

1988 Bakcsi György: A sakkozó író. Magyar Hírlap 1988. március 10. 4.

1988 Forgács Iván: Könyvszemle. Népszabadság 1988. február 2. 7.

1987 E. Fehér Pál. Hónapról hónapra. V. Nabokov. Szovjet Irodalom 1987.5. 161–162.

1987 Békés Pál: Ismeretlen szerző a huszadik századból. Nagyvilág 1987. 1. 82–83.

1981 Nagy Péter: A személyiség eluralkodása. Nagyvilág 1981.1. 117–119.

1961 Sükösd Mihály. Lolita. Nagyvilág 1961.7. 1085–1086.

Külföldi szerzők cikkei Nabokovról, magyarul

2005 Hodaszevics, Vlagyimir (helyesen: Vlagyiszlav): Szirinről. Ford. H. Végh Katalin. Ex–Symposion 2005. 51. 22–25.

2001 Jerofejev, Viktor: Az elveszett paradicsom nyomában. Vlagyimir Nabokovról. Ford. Medve A. Zoltán. Átváltozások 22. 2001. 31–45.

2001 Marías, Javier: Az elragadtatott Nabokov. Ford. M. Nagy Miklós. Átváltozások 22. 2001. 3–6.

1998 Glagyilscsikov, Jurij: Három a Lolita. Nabokov, Kubrick, Lyne. Ford. Szilágyi Ákos. Filmvilág 1998. 8. 22–25.

1996 Bászinszkij, Pavel: Őfőméltóságaik adjutánsai. A legújabb irodalom Nabokov és Rozanov kontextusában. Ford. M. Nagy Miklós. Nagyvilág 1996. 7–8. 456–460.

1996 Boyd, Brian: Vladimir Nabokov: az amerikai évek. Ford. M. Nagy Miklós. Nagyvilág 1996. (41. évf.) 7–8. 467–469.

1996 Burgess, Anthony: Vladimir Nabokov hetvenedik születésnapjára. Ford. Kiss Zsuzsa. Nagyvilág 1996. 7–8. 417.

1996 Svedov, Andrej: Etűd Nabokovra. Ford. M. Nagy Miklós. Nagyvilág 1996. 7–8. 461–462.

1996 Jerofejev, Viktor: Nabokov: the Rise and the Fall. Ford. Szőke Katalin. Nagyvilág 1996. (41. évf.) 7–8. 423–428.

1996 Kleh, Igor: Az igazság Nabokovról avagy azok a lepkék freudi szemmel. Ford. M. Nagy Miklós. Nagyvilág 1996. 7–8. 418.

1995 Updike, John: Vladimir Nabokov előadásairól. Ford. M. Nagy Miklós. Nagyvilág 1995. 1–2. 129–136.

1993 Cataluccio, Francesco M.: Milyen nemű vagy, szívem „pillangója”? Egy lepke Bosch kertjében. Ford. Gabriella Tucci fordítása. Holmi 1993. 2. 205–206.

1989 Viktor Jerofejev: Lolita avagy a szerelem oázisa. Ford. Előd Nóra. Szovjet Irodalom 1989.12. 171–179.

1989 Kiš, Danilo: Nabokov avagy a nosztalgia. Ford. Vujicsics Marietta. Nagyvilág 1989. 8. 1118–1121.

1987 Muljarcsik, A. A Nabokov-jelenség. Valóság 1987.9. 126–128.

Hetényi Zsuzsa Nabokov-cikkeinek mutatója

1997 „Nabokov”. Az orosz irodalom története a kezdetektől 1940-ig. Szerkesztette Zöldhelyi Zsuzsa. Bp., 1997. Nemzeti Tankönyvkiadó – Universitas, 299–303.

2003 „Ideal’naia nagota – motivy initsiatsii v rasskaze Vl. Nabokova Poseshchenie muzeia”. Motivy masonskoi initsiatsii u Nabokova 1. Studia Slavica Hung. 48/1–3 (2003) 105–121.

2005 „Liod, Leta, luzha: most cherez reku. Masonskii i dantovskii kod v romane Vl. Nabokova Zashchita Luzhina.” Sub rosa. Szerk. Szokolova Denise. Bp. 2005. 286–298.

2007a Un pont sur la rivière. Code maçonnique et code dantesque dans le roman de Vladimir Nabokov La Défense Loujine. La franc-maçonnerie et la culture russe. Sous la direction de Jean Breuillard, Irina Ivanova. Slavica Occitania 24, Toulouse, 2007. 583–602.

2007b L’érotexte syncrétique de Nabokov – Le tabou dans le léxique de Lolita. Noms et choses. Le corps de l’écriture dans la modernité slave. Dir. Weinstein, M. Aix-en-Provence. Publications de l’Université de Provence, 2007. 165–175.

2007c „Rimskiie siostry Lolity. Zametki k problematike Nabokov i antichnost’, Nabokov i Italiia.” Rome and Russia in the 20th Century: Literary, Cultural and Artistic Relations. Toronto Slavic Quarterly 21, Summer 2007. utoronto.ca/

2007d Vladimir Nabokov: Tündöklés. Bp., Európa, 2007. (műfordítás)

2007e Nabokov: Alliteráljunk! Nabokov: Speak, Memory. Holmi 2007.1.

2008a Nabokov erotextusa: szinkretikus szöveg és nominalizmus a Lolitában. „Szóba formált világ”. Tanulmánykötet Han Anna születésnapjára. Szerk., sorozatszerk. Hetényi Zsuzsa. Dolce Filologia VII. Bp., 2008. 83–100.

2008b Lolita as Goddess between Life and Death: from Persephone to the Poplars. Mythical Allusions in Nabokov’s Novel. Intertexts, Volume 12, Issue 1, Spring 2008. Special Issue. Lost and Found: Essays on Nabokov’s Novels. Issue Editor: David H. J. Larmour. 56–76.

2010a Mifologicheskiie paradigmy zhenstvennogo: obshcheniie mezhdu zemnym i nebesnym v Lolite Nabokova. Sinkreticheskii tekst Nabokova 3. L’ordre du chaos – le chaos de l’ordre. Andrei Dobritsyn, Ekaterina Velmezova (éds). Hommages à Leonid Heller. Peter Lang, Bern, 2010. 225–233.

2010b Iz chego sostoit zhivaia sobaka? Po krovnoi linii nabokovskikh psov. Representations de l’animal dans la culture russe. Actes du colloque de Lausanne 2007. Ed. par L. Heller et A. Vinogradova de la Fortelle, A. Université de Lausanne, Section de langues et civilisations slaves. Sanktpetersbourg, Baltiiskie sezony, 2010. 131–146.

2010c Csehov-csapongások, nabokovos nézőpontból. Holmi, 2010. október, 1277–1288.

2011a Baljós kanyar. Élet és Irodalom, LV. évfolyam 8. szám. 2011. február 25. 10.

2011b Prival Ocharovannykh Okhotnikov v Lolite Nabokova i ostrov Tsirtseii u Gomera i Dzhoisa. Poligeneticheskkie paralelli i obrazy oborotnia, svinii i sobaki. Russian Literature, Elsevier. LXIX-I, 1 January 2011. Special Issue. – Transfer. 39–55.

2011c Kiradírozott önélet. V. Nabokov: Laura modellje. Magyar Narancs XXIII. 21. 2011. 05. 26.

2011d Lionized in Berlin. Translating „A Guide to Berlin” by Vladimir Nabokov and the writer’s road to be published in Hungary. Ritka művészet. Rare Device. Writings in honour of Ágnes Péter. Szerk. Gárdos Bálint, Ruttkay Veronika, Tímár Andrea. ELTE Papers in English Studies, Bp., ELTE BTK, 2011. 325–340.

2011e Vladimir Nabokov: Másenyka. Bp., Európa, 2011. (Műfordítás)

2011f Severo-zapad i Vostok: sdvigi i ’gibridizatsia iazykov’ Nabokova. Vostok-Zapad: prostranstvo prirody i prostranstvo kul’tury v russkoi literature i folklore. Ed. N. Tropkina, Bp.–Volgograd, 2011. 116–124.

2011g „Édesbús válsághangulat, LFS, gondolom magamban”. Nabokov szovjet, oroszországi és magyar recepciója 1990 előtt. Literatura. MTA ITI 2011.2. 172–187.

2011h A szótól a betűig. Literátus litera-túra a transzlációban és transzliterációban (Nabokov szinesztetikus és többnyelvű szövegei). A szótól a szövegig. Szerk. Bárdosi Vilmos. 2011. Bp., Tinta kiadó, 2012. 109–114.

2012a Prenoćište začaranih lovaca u Loliti v. Nabokova i Kirkin otok kod Homera i Joycea. Poligenetske paralele i likovi transforma svinje i psa. Transfer. Zbornik Radova o transferima u kulturi. Ured. Vojvodić, J. Hrvatska Sveučilišna Naklada, 2012. 155–172.

2012b Simmetrizatsiia, semantizatsiia i smakovaniie bukv Vl. Nabokovym. Vizualizatsiia literatury. Red. Ichin, K. Vojvodić J. Filologicheskii Fakul’tet Belgradskogo Universiteta, Filosofskii Fakul’tet Zagrebskogo Universiteta, 2012. 205–219.

2013a Kommunáci bunyós bohócok. Nabokov és póslaszty. Whack fol the dah. Írások Takács Ferenc 65. születésnapjára. Writings for Ferenc Takacs on his 65th birthday. Bp., ELTE BTK Angol-Amerikai Intézet, Anglisztika Tanszék. 2013. 403–412.

2013b Livsfrisen. (Munch és Nabokov). Holmi XXV. 2013. 2. 197–205

2013c „Оccult association of memories”. Vizual’naia assotsiatsiia i obrazy pamiati v narratsii Nabokova. «Nevyrazimoie vyrazimoie»: ekfrazis i problemy reprezentatsii vizual’nogo v khodozhestvennom tekste: sbornik statei. Sost. Tokarev, D. Moskva: Novoie Literaturnoie Obozrenie. 2013. 495–507.

2014a Ada: Liber libidonis, ad liberiora. Amor i moral’, libertinazh i dendizm v Ade Nabokova. Russian Literature 76, 1–2. (1 July–15 August 2014), 177–200.

2014b Búcsú, távozás, átlépés Nabokov korai regényeiben. A búcsú a művészetben * Kelet és Nyugat az irodalomban. Szerk. Hetényi Zs., Gaál X. Bp., Dolce Filologia XI. 2014. 21–32.

2014c Nomadizmi Nabokova: eskapizam, iskliznuće, alternativni prostori spoznaje. Vizualizatsiia literatury. Red. Ichin, K., Vojvodić J. Filologicheskii Fakul’tet Belgradskogo Universiteta, Filosofskii Fakul’tet Zagrebskogo Universiteta, 2014.

2014d Nabokov’s nomadism: escapism, swerwing, alternative spaces of consciousness. Russian Literature 2014. 1. Special Issue. – Nomadism.

2014e–h Nabokov, Vladimir: Jótett; Levél Oroszországba, amely soha nem ért oda; Berlini útmutató; Rettegés. (műfordítás) NR 116–123.; 209–214.; 235–242.; 263–272.

2014i A Carroll Carroll minta (Nabokov és Lewis Carroll). Jelenkor LVII. 2014. október, 1116–1125.

2014j „Siskov a nevem”. Áttűnés a művészetbe. (Vladimir Nabokov Vaszilij Siskov című novellájához) Jelenkor LVII. 2014. 12.

2014k „Hybridization of tongue: lzheiazyk Nabokova v Bend Sinister”. Gibridniie formy v slavianskikh kul’turakh. Otv. red. Zlydneva N. Moskva: Institut Slavianovedeniia–Rossiiskaia Akademiia Nauk, 2014. 158–164.

2014l Név és identitás: irodalmi névadás emigráns szerzők műveiben (a berlini orosz írók példáin). Emlékezés, identitás, diszkurzus. Szerk. Bodor Péter. Bp., L’Harmattan, 2014.

2014m Pillantások a Paradicsomba – a pornográfia definiálhatatlanságáról. A megértés mint hivatás. Köszöntő kötet Erdélyi Ágnes 70. születésnapjára. Szerk. Bárány Tibor, Gáspár Zsuzsa, Margócsy István, Reich Orsolya, Vér Ádám. Bp., L’Harmattan, 2014. 221–236.

2015a Vzor i uzory prozy – dva tipa interpretatsii i semantizatsii bukv i kletochnyie anagrammy: Nabokov i predshestvenniki. 1913–Slovo kak takovoie: k iubileinomu godu russkogo futurizma. Sost. red. Jaccard, J.-Ph., Morard, A. Sanktpeterburg: Evropeiskii Universitet 2015. 446–460.

2015b–e Nabokov, Vladimir: Toborzó; Vaszilij Siskov; Jelek és jelképek; A szó. (műfordítás) ESz 102–109., 250–259., 422–430., 507–512.

2015f „Troinoi son”. Lermontovskoie u Nabokova (proza, perevod, poeziia, publitsistika). (2014). In: Lermontov in 21st Century Literary Criticism: Lermontov v literturnoj kritike XXI veka. Szerk. Gyöngyösi M., Kroó K., Szabó T. Bp., L’Harmattan–ELTE, 2015. 84–101.

2015g Előjáték és ujjgyakorlatok a Lolitához: V. Nabokov: A bűvölő. Kalligram 2015. 5. 67–72.

2015h Vengerets Nabokov. Interview with Tolstoi, Ivan. Radio Svoboda, svoboda.org/.

2015i Dva lica raja – pornografija u teoriji, pornografija kod Nabokova. Umjetnost Rijeci 59 (2015) 1–2. 53–64.

2015j Nabokov almafája. In: Márton, L.; Brody, A. (szerk.) Alibi hat hónapra: Bugyi. Bp., AduPrint Kft, 2015. 98–102.

2015k Kiradírozott önélet: Nabokov. Laura modellje. In: Zelei, D. (szerk.) Világtalanul? Világirodalom-kritika Magyarországon. Bp., Pécs: Jelenkor Kiadó, 2015. 386–388.

2016a Pornografija u teoriji, pornografija kod Nabokova. In: Jasmina, V. (ed) Tijelo u tekstu. Aspekti tjelesnosti u sovremenoj kulturi. Zágreb, Disput d.o.o. 2016. 53–64.

2016b Iazykovoi antiekvilizm V. Nabokova. In: Janurik, Sz.; Palágyi, A.; Pálosi, I. (szerk.) Omnis amor incipit ab aspectu: Köszöntő könyv Jászay László 65. születésnapjára. Bp., ELTE BTK Szláv és Balti Filológiai Intézet, 2016. 103–108.

2016c „Nabokov’s Art as a Juggler’s Act”: Vladimir Nabokov’s Road to Publication in Hungary. Anzeiger für Slavische Philologie XLIV (2016) 1. 9–14.

2016d–e Nabokov: Király, dáma, bubi; Nabokov: Adomány; Nabokov: Ada. Tiszatáj 2016. 5. 72–76.

2017a «…the viewer and the view»: Zerkal’nost’, dvizhenie i mgnoveniie. Zametki k parallelnomu chteniiu Nabokova i Pasternaka. Studia Slavica 62 (2017) 1. 135–142.

2017b Kuss, felejtés! Paródia Vladimir Nabokovról. Élet és Irodalom LXIII ((2017) 36. 9.

2018a The Carroll Carroll Pattern: Nabokov and Lewis Carroll. Toronto Slavic Quarterly 2018. 2. 1–19.

2018b Translating self-translation and the units of the translation: the case of Nabokov. Studia Slavica 63 : (2018) 1. 49–55.

2018c Két sima, egy fordított. A fordító Nabokov, az önfordító Nabokov és a Nabokovot fordító paradoxonai. Filológiai Közlöny 64 (2018) 1. 25–34

2019a Vladimir Nabokov in Context. David M. Bethea and Siggy Frank. CUP., 2018. (review). Slavic Review 78 (2019) 3. 872–873.

2019b Porcelánmalac és celluloid gyík. Vladimir Nabokov tárgyleírásai. Jelenkor: 2019. 11. 1254–1263.

2019c Vladimir Nabokov tárgyleírásai és az egzisztenciális emigráció. In: Leírás : Elmélet, irodalom, kép. Hajdu, P.; Z., Varga Z.; Kálmán, C. Gy.; Mekis, D. J. (szerk.) Bp., Reciti Kiadó 2019. 257–270.

2020a The Texture of Type: Nabokov’s Sensory Perception of Alphabetical Letters: The Semanticized Graphic Form. Scando-Slavica 66 : 2 2020. 217–231.

2020b Nabokov. Nevetés a sötétben. Revizor – A Kritikai Portál: 2020. május 12.

2020c Az értelmezés végtelen spiráljai. Vladimir Nabokov orosz nyelvű művei. In: Hetényi Zs.: Irodalomelemzés a 20. századi orosz próza szövegmintáin. Bp., ELTE BTK, 2020, 280–298.

2020d A porcelán malac: Tárgy és embere. In: Szépíró-díj 2020. Keresztes, M. (szerk.) Bp., Szépírók Társasága 2020. 14–18.

2021a Vladimir Nabokov: Pnyin. Fordította Hetényi Zsuzsa. Bp., Helikon, 2021.

2021b V poiskakh identichnosti. Antroponim kak narrativnyy priyem problematizatsii identichnosti avtora i geroya : (Nabokov i Shklovskiy v Berline). In: Hetényi Zs., Zlydneva N. (red.) At the Crossroads of the East and the West: The Problems of Borderzone in Russian and Central European Cultures. Moskva: Institut Slavianovedenia RAN, 2021. 65–91.

2021c A. Bely i V. Nabokov: Poligenetizm, parallel’, parodia. In: Garziano S. (red.) L’Âge d’argent dans la culture russe II. Lyon: Université Jean-Moulin 2021. 69–85.

2022a Sdvigi. Uzory prozy Nabokova. (Сдвиги: Узорыпрозы Nабокоvа). Boston (MA): Academic Studies Press, BiblioRossica, Boston – Spb, January 2022. 464 pp.

2022b Topol, peschera, sviniia i sobaka. gorky.media/

2022c Nabokov vu par une „étrangėre”. Nasha Gazeta (Switzerland), 2022.04.22. nashagazeta.ch/

Internetes oldalak

Nabokov műveinek bibliográfiája
wikiwand.com/

Nabokov Bibliography, Michael Juliar honlapja
vnbiblio.com/

Nabokov fórum
listserv.ucsb.edu/

Nabokov online journal
nabokovonline.com

The Nabokovian, Nemzetközi Nabokov Társaság folyóirata
thenabokovian.org/

Nabokov Studies, a Nemzetközi Nabokov Társaság által támogatott folyóirat
lib.psu.edu/

Nabokov Múzeum, orosz és angol nyelvű
nabokovmuseum.org

Vladimir Nabokov Forum
listserv.ucsb.edu/

Zembla website.
lib.psu.edu/

Zimmer, Dieter E. honlapja
dezimmer.net/

Vladimir Nabokov: A Bibliography of Criticism.
128.118.88.253/

Francia Nabokov Társaság honlapja
vladimir-nabokov.org/

Egyes művek kommentált honlapjai

Ada (Brian Boyd) – ada.auckland.ac.nz/

Adomány (Jurij Leving) – keystogift.com/

Lolita (amatőr gyűjtőoldal) – vestige.org/

Másenyka, A Luzsin-védelem (tanulmányi segédlet) – lib.psu.edu/

Filmek Nabokov művei alapján

Lolita. Rendezte Stanley Kubrick. Anglia/UK, 1962.14
Szereplők: Sue Lyon, Peter Sellers, James Mason…

Laughter in the Dark. Rendezte Tony Richardson. Anglia/UK, 1969.
Szereplők: Anna Karina, Nicol Willamson, Jean-Claude Drouot…

Bend Sinister. Rendezte Herbert Vesely. TV film, NSzK/WGermany, ZDF, 1970.
Szereplők: Helmut Käutner, Heinrich Schweiger, Peter Lühr, Martin Hirthe…

King, Queen, Knave (Herzbube). Rendezte Jerzy Skolimowski. NSzK/WGermany, 1970.
Szereplők: Gina Lollobrigida, David Niven, John Moulder-Brown…

Invitation to a Beheading. (Einladung zur Enthauptung). Rendezte Horst Flick. TV film, NSzK/WGermany, ZDF, 1973.
Szereplők: Wolf Roth, Horst Bollmann, Wolfgang Kieling, Helmut Brasch, Hugo Schrader…

Despair. Eine Reise ins Licht. Rainer Werner Fassbinder. Forgatókönyv: Tom Stoppard. NSzK/WGermany, 1978.
Szereplők: Dirk Bogarde, Andréa Ferréol, Klaus Löwitsch, Volker Spengler…

Mashenka. Rendezte John Goldschmidt. német–angol–francia–osztrák/ WGermany, UK, France, Austria, 1986.
Szereplők: Cary Elwes, Irina Brook, Sunnyi Melles, Lena Stolze, Jonathan Coy, Freddie Jones, Jean-Claude Brialy…

Mademoiselle O. Rendezte Jérôme Foulon. France, 1994.
Szereplők: Maïté Nahir, Anton Minaskin, Griska Hausztov, Jelena Szafonova, Alekszandr Arbat, Vernon Dobcsev, Szergej Behtyerev.

Lolita. Rendezte Adrian Lynne. France, 1997.
Szereplők: Jeremy Irons, Melanie Griffith, Dominique Swain,

Fairy Tale (Skazka). Rendezte: François Rossier. svájci–német, Bellejournée, Genf; Zero Film, Berlin, 1997.
Szereplők: Dorian Rossel, Marion Lindt…

An Affair of Honour (Lurjus/Podlec). Rendezte Valentyin Kuik. Észtország, 1999.

The Luzhin Defence. Rendezte Marleen Gorris. UK / France, 2000.
Szereplők: John Torturro, Emily Watson, Geraldine James…

Triple Agent. Rendezte Eric Rohmer, France, 2004. (Nabokov nevének említése nélkül)Szereplők: Katerina Didaskalou, Serge Renko, Grigory Manoukov…

Főbb emigráns orosz nyelvű folyóiratok (1920–1940)

Szovremennije Zapiszki.15 Párizs, 1920–1940. Havi folyóirat, összesen 70 kötet. Szerkesztőbizottság: Avkszentyjev N. D., Fondaminszkij I. I. (írói álneve: Bunakov), Visnyak, M. V., Gukovszkij A. I., Rudnyev V. V.

Vozrozsgyenije. Párizs, 1925–1940. „Az orosz nemzeti gondolat orgánuma”. Szerk. Sztruve P. B. (1925–1927); Szemjonov Ju. F. Munkatárs: Hodaszevics, V. F. Poszlednyije Novosztyi. Párizs, 1920–1940. napilap. Szerk. Goldstein M. L., Miljukov P. N.

Rul. Berlin, 1920–1931. napilap. Szerk. Gessen, I. V., Argunov A. A., Kaminka A. I., Nabokov V. D.

Russzkije Zapiszki. Párizs–Sanghaj, 1937–1939. Havi folyóirat. Szerk. Miljukov P. N., Fondaminszkij I. I. (írói álneve: Bunakov), és mások. Szevodnya Riga, 1919–1940. Napilap. Szerk, Kruminszkij A. V., Dobroszelszkij I. (1939/40).

Csiszla. Párizs, 1930–1940. 10 kötet. Szerk. de Manciarli I. V., Ocup N. A.

FÜGGELÉK

Rövidítések jegyzéke

Nabokov regényei magyarul, a hivatkozott kiadások adataival1

A Adomány, 2010. Ford. Pap Vera-Ágnes

Ada Ada avagy ardisi tüzek. Családi krónika, 2008. Ford. M. Nagy Miklós

AT Áttetsző testek, 1998. Ford. M. Nagy Miklós

B A bűvölő, 2009. Ford. Széky János

BK Baljós kanyar, 2013. Ford. M. Nagy Miklós

Esz Első szerelem. Összegyűjtött elbeszélések II., 2015.

GyV Gyér világ, 2008. Ford. Tótfalusi István

K Kétségbeesés, 2007. Ford. Pap Vera-Ágnes

KDB    Király, dáma, bubi, 2011. Ford. Vargyas Zoltán

L Lolita, 1987. (Forum Kiadóval). Ford. Békés Pál

LM Laura modellje, 2011. Ford. Dunajcsik Mátyás

LV A Luzsin-védelem, 2008. Ford. Horváth Sz. István

M Másenyka, 2010. Ford. Hetényi Zsuzsa

MK Meghívás kivégzésre, 2007. Ford. Bratka László

NH Nézd a harlekint!, 2012. Ford. Pap Vera-Ágnes

NR Egy naplemente részletei. Összegyűjtött elbeszélések I., 2014.

NS Nevetés a sötétben, 2007. Ford. Vári Erzsébet

PP Pnyin, 2021. (Helikon). Ford. Hetényi Zsuzsa

SK Sebastian Knight valódi élete, 2002. Barkóczi István

SzE Szólj, emlékezet!, 2006. Ford. Pap Vera-Ágnes

T Tündöklés, 2007. Ford. Hetényi Zsuzsa

Sz A szem, 2009. Ford. Szilágyi Mihály

Nabokov művei angol nyelven, a hivatkozott kiadások adataival

AA Ada or Ardor. A Family Chronicle. London: Weinfeld and Nicholson, 1969.

AL The Annotated Lolita. Ed. , preface, introduction and notes by Appel, A. Jr. McGraw Hill Book Company, New York – Toronto, 1970

BS Bend Sinister. Harmondsworth: Penguin Books, 1974.

Desp Despair. Harmondsworth, England: Penguin Books, 1971.

Def The Luzhin Defence. London: Penguin Classics, 2012.

En The Enchanter. New York: Vintage Books, 1986.

EO Pushkin, Aleksandr. Eugene Onegin. A Novel in Verse 1–4. Transl. comm. intr. index by V. Nabokov. Bollingen Series LXXII. New York: Pantheon Books, 1964.

Eye The Eye. London, Panther Books, 1968.

Gift Gift. St. Albans, Panther Books, 1966.

G Glory. Harmondsworth: Penguin Books, 1971.

IB Invitation to a Beheading. Harmondsworth: Penguin Books, 1963.

KQK    King, Queen, Knave. Oxford, Oxford UP, 1988.

LD Laughter in the Dark. Harmondsworth: Penguin Books 1969.

LL Lectures on Literature. San Diego: Harcourt, Brace and Jovanovich, 1982.

LRL Lectures on Russian Literature. London: Weidenfeld & Nicolson, 1981.

MA Mary. Harmondsworth: Penguin Books, 1973.

NG Nikolai Gogol. London: Penguin Classics, 2011.

OL The Original of Laura. London: Knopf, 2009.2

P Pnin. New York: Vintage Books, 1989.

PF Pale Fire. London: Penguin Classics, 2011.

RLSK The Real Life of Sebastian Knight. Penguin Books, 1995.

SL Selected Letters 1940–1977. Ed. by Nabokov D. and Bruccoli M. J. New York: Harcourt Brace Jovanovich 1989.

SO Strong Opininons. New York: Vintage Books, 1990

SpM Speak, Memory New York: Vintage Books, 1989.

SS The Stories of Vladimir Nabokov. New York: Vintage Books, 1997.

THOT The Hero of Our Times. Transl. by V. Nabokov in collaboration with D. Nabokov. New York, Garden City NY: Doubleday Anchor, 1958.

TT Transparent Things. Harmondsworth: Penguin Books, 1975.

Nabokov művei orosz nyelven, a hivatkozott kiadások adataival

D Dar. SobSoch RP 4. 188–541.

DB Drugiie berega. Moskva: Knizhnaia Palata, 1989. 18–149.

KDV Korol, dama, valet. SobSoch RP 2. 128–305.

KO Kamera Obskura. SobSoch RP 3. 250–393.

Lo Lolita. Moskva: Khudozhestvennaia literatura 1991.

Mo Mashen’ka. SobSoch RP 2. 42–127.

O Otchaianie. SobSoch RP 3. 394–527.

PNK Priglashenie na kazn’. Izbrannyie proizvedeniia. Moskva: Sovietskaia Rossiia, 1989. 171–298.

Po Podvig. Drugiie berega. Moskva: Knizhnaia Palata, 1989. 150–258.

S Sogliadatai. SobSoch RP 3. 42–93.

SobSoch AP Sobranie sochinenii amerikanskogo perioda 1–5. Sankt-Peterburg: Simpozium, 1999.

SobSoch RP Sobranie sochinenii russkogo perioda 1–5. Sankt-Peterburg: Simpozium, 2000.

V Volshebnik. SobSoch RP 5. 40–81.

ZL Zashchita Luzsina. Izbrannyie proizvedeniia. Moskva: Sovietskaia Rossiia, 1989. 17–170.

Bibliográfiák

1 Első címe: The Catastrophe.

2 Első címe: The Offense.

3 Első címe: Colette. A SzE Hetedik fejezete lett később.

4 Első változat: Cloud, Lake, Castle

5 Eredetileg: Symbols and Signs.

6 Eredetileg: Rasskaz.

7 Első változat: The Venetian Woman.

8 Első változat: Goosefoot.

9 Első változat: The Scoundrel

10 Eredetileg franciául, majd angolul a SzE Ötödik fejezetében, változtatásokkal.

11 Első címe: Double Talk.

12 Ha nincs jelölve, az írás, ill. publikálás helye Berlin. A rövidítések az angol fordítás kötetmegjelenését jelzik.

13 2010-ig. 2010 után a teljes Európa könyvkiadói sorozat a szépirodalmi művek, az internet elterjedése pedig a szakirodalmi anyag követhetőségét tette jóval áttekinthetőbbé.

14 A Nabokov készítette forgatókönyvet a rendező végül alig használta fel, közös megegyezés alapján.

15 A bolsevikellenes, igen magas színvonalú folyóirat számai illegálisan jutottak el a Szovjetunióba, ezért kódoltan Darja Nyikolajevnának nevezték.

Függelék

1 Ha nincs jelölve, a kiadó: Bp., Európa Könyvkiadó

2 A magyar kiadás tartalmazza az angol szöveget, annak alapján idézem.

Részletes tartalommutató

Előszó

Ösvény-szöveg

A holisztikus módszer

Jegyzetek, hivatkozások, műcímek

Az átírásról

Ősök, gyerekkor, ifjúság (Oroszország, 1899-1918)

Élet és irodalom – Szólj, emlékezet! (1966)

Keletkezés és történet

Önéletírás – Élet és irodalom

Eksztázis és kozmikus szinkronizáció

A kreativitás biológiája: eksztázis, emlékezés, színképek

Zsebcsodaországok és csillagködök

Az eksztázis retorikája

A mintázat

Visszavetítő átszerkesztés: az ösvény

Tükör

Önmeghatározás (Cambridge, Berlin, Párizs, 1918–1940)

Törékeny irrealitás. Az orosz Berlin – „Berlini útmutató” (1925)

Weimari Berlin, orosz Berlin. Szirin és a Rul

Az 1922-es év

Elvegyülés és kiválás

Urbánus panteizmus: a „Berlini útmutató”

„A legtrükkösebb darab”: az angol betoldások szerepe

OTTO

A mozgás és a megállított pillanat

Betűképek: amit a fül hall és amit a szem lát

Tükör által az idő

Az időspirál dimenziói: karácsonyi elbeszélés

Jómagam képviselője: a „Toborzó”

A Carroll–Carroll-minta. Nabokov és Lewis Carroll

Az abszurd logikája
Tükörvilágok
1922: Carroll, Joyce
Helycserés idő
Metamorfózisok
Sakksors és kártyakód
Szóvarázs és szószolgák
Álomélet és kettős figurák

Az orosz regénysor

A teremtő sóvárgás – Másenyka (1926)

Az emigráció motívumai és természetrajza

Másenyka, Mary: a nő és a név aurája

Emlékáttűnések: metempszichózis

Emlékbirodalom

Értelem és érzelem

Kártyaváros – Király, dáma, bubi (1928)

A berlini orosz városszöveg: látás és látószögek

Detektívregény

Szerzők és teremtők

Ember és tárgyak

A szinkretikus szöveg születése – A Luzsin-védelem (1930)

Eltérült tér és egyenetlen idő

A szinkretizmus poétikája

„A művészet isteni játék”

Autista automata

Túl a lélektanon: a gnosztikus kulcs

Elrugaszkodás, átlépés

A Dante-kód: a jégen át

Az Én kísértetei – A szem (1930)

A megfigyelés boldogsága
A rebbenéstelen szem
Az Én mint Ő
Árnyéktudat
Az alkotás mint agyjáték
A rejtett megfigyelő: a perry
Önmagunk démona

A hívogató ösvény – Tündöklés (1932)

Az eksztázis ösvénye

Hőstett, dicsfény, romantika: a nem fölösleges ember

Határok, hegyek, metafizikai fehérség

Az emlékezet okkult asszociációi

Pillantás a Paradicsomba: csúcsélmények

Idilli dél, zord észak

A Fehér Királynő

A nyitott kapu

A tudat és a látás sötétkamrái – Nevetés a sötétben (Camera obscura) (1933)

Filmszemszög

Fénydoboz és sorsmozi

A nagy színigazgató

Fény és sötét

Ördögi színház az egész

Nevek és maszkok

Igazság pedig nem létezik – Kétségbeesés (1934)

Dosztojevszkiji minták: a tökéletes bűntény és a hasonmás

Jelolvasás

Írás és tükör

Tandem

Szövegek, szólamok és a retorikai méreg

A kétvégű bot. Név és címke

Kant és Wilde: a hazugság hanyatlása

Fregoli: bűvész és művész, színpad és film

Egyetlen ember – Meghívás kivégzésre (1938)

Az írásküzdelem

A terror banalitása: a pósloszty

Keresztény és karneváli motívumok

Anamorfózis

A gonosz erői: kutyaőrök

Paródia, metafikció és „én-te-ő” manőverek

Itt és ott: tükrözött világok

Beavatás a túlnaniba

Ösvények, könyvek, térgörbületek

Kulcskereső – Adomány (1938)

Kiadás-kalandok, fordítások, változatok

Szálka a szemben: az entoptikus regény

Fizika és metafizika

A befejezetlenségi effektus és a kudarc

Műfaji párbeszéd: vers és próza

A sokszoros Én: magánytársak

Apák és fiúk

A keleti út

Nyitott szerkezet vagy totális értelmezés

Az eksztázisok regénye

Tükörszimmetriák az életműben: életfríz, álomhalál, soknyelvűség

Az életmű belső tükröződései

Életfríz

Kettősök és másolatok: a nem hasonmások

Álomhalál, alkotáshalál

A nabokovi paródia mint halálharc

Libikóka: eksztázis és paródia, érzelem és értelem

Nyelvek között: Nabokov írói nyelvváltása és soknyelvűsége

Más partok (Amerika, 1940–1961)

Az angol regénysor

Hiány és teremtés – Sebastian Knight valódi élete (1941)

Nyelvi törések

A hiányzó hős

Kinek az élete? Kinek az írása?

Detektív-olvasás

Névfejtés

Entoptikus ars poetica

Motívumok, rejtvények

Halálrajz

A véletlenek hullámívei

Totális cirkusz – Baljós kanyar (1947)

A szerző szemével

A hatalom hurkai

Interrupció

Kelet–Nyugat, nyelvek és régiók

Jelmezek és jelenetek: színház és szimulakrum

Haláltól halálig: a végtelen tükrei

Előjáték és ujjgyakorlatok a Lolitához – A bűvölő (1939, 1986)

A bűvölő és a Lolita: az elevenszülő szerelmes

Vladimir Nabokov: Lilith (1928)

Erotika, eksztázis, Elízium – Lolita (1955)

A Lolita-hurrikán

A megtévesztés művészete

Pornográfia, művészet, valóság

A szinkretikus erotextus

A mítosz védőhálója

Nimfácska

Diana

A bűvös barlang

Az elíziumi topolya

Halál és termékenység körforgása

Olaszos báj

Nomadizmus

Quilty-Qtatás

A sátán és a halál kutyája

Nabokov és Joyce

Átjárások

Az érzelmes groteszk – Pnyin (1957)

Kampusz-regény

Professzori narráció

Vég, halál, emlékezet

Tükrözés: fénytörés és nyelvtörés

A mókus mint szerzői szignó

Valóságteremtés

Érzelmek iskolája

Antiterra (Svájc, 1961–1977)

Halálélmények, komikus kommentárral – Gyér világ (1962)

Formabomlás

Kontrapunkt és fúga

Halál és befejezetlenség

Absztrakt allegória, konkrét kommentár

Kinbote holdudvara

Hegyélmények, szóösvények

Az elemzés mint őrület

Sápadt visszfények: ki kicsoda

Az eredendő gyönyör – Ada (1969)

Kapcsolatok az életművel

Nabokov-szöveggyűjtemény

Csalá(r)dregény

Test és szellem (libertinizmus)

A tudás almafája

Nők víztükörben

Moralitás helyettfelsőbb valóság

O, tó, fotó, popó, dorofon

Alternatív terek szabadsága

Metafizikai pánik – Áttetsző testek (1972)

Tárgy? Személy?

Árnytársak és szerzőtársak

Átwitt értelmű szójátékok

Az almaárus és a truxi kutya

Tralatíció

Tükörbetegség – Nézd a harlekint! (1974)

Álmemoár

Álom-memoár

Hol a színpad: kint-e vagy bent

A tükörkép fordított aszimmetriája

Tudatos eksztázis, kiradírozott önélet – Laura modellje (posztumusz)

Töredékek
Halál transzban
O – modoros ábécé
Eksztázis és pánik
Befejezetlenül maradt művek

Nabokov tükörben: imázs és recepció

Kultusz, imázs és szakirodalom

Nabokov szovjet és oroszországi recepciója

Nabokov útja Magyarországon

Köszönetek, avagy ösvények a világban

Nabokov életrajza évszámokban

Summary

Bibliográfiák

Nabokov regényei oroszul, angolul és magyarul

Nabokov regényei magyarul a kiadás sorrendjében

Vladimir Nabokov novellái betűrendben, orosz és angol címekkel

A 10 angolul írott novella (a fenti listából)

Nabokov novellái a megírás és megjelenés időrendjében

1921–1928 (30 novella)

1930–1939 (26 novella)

1939–1942 (2 novella)

Angolul írott novellák

Nabokov novellái és más írásai magyarul folyóiratokban és antológiákban

Válogatott bibliográfia

Monográfiák

Tanulmánykötetek, cikkgyűjtemények, antológiák

Tematikus folyóiratszámok

Bibliográfia-kötetek, kézikönyvek

Magyar szerzők cikkei Nabokovról (2010-ig)

Külföldi szerzők cikkei Nabokovról, magyarul

Hetényi Zsuzsa Nabokov-cikkeinek mutatója

Internetes oldalak

Egyes művek kommentált honlapjai

Filmek Nabokov művei alapján

Főbb emigráns orosz nyelvű folyóiratok (1920–1940)

Függelék

Rövidítések jegyzéke

Nabokov regényei magyarul, a hivatkozott kiadások adataival

Nabokov művei angol nyelven, a hivatkozott kiadások adataival

Nabokov művei orosz nyelven, a hivatkozott kiadások adataival

Jegyzetek

Élet és irodalom – Szólj, emlékezet! (1966)

Törékeny irrealitás. Az orosz Berlin – „Berlini útmutató” (1925)

A Carroll–Carroll-minta Nabokov és Lewis Carroll

A teremtő sóvárgás – Másenyka (1926)

Kártyaváros – Király, dáma, bubi (1928)

A szinkretikus szöveg születése – A Luzsin-védelem (1930)

Az Én kísértetei – A szem (1930)

A hívogató ösvény – Tündöklés (1932)

A tudat és a látás sötétkamrái – Nevetés a sötétben (Camera obscura) (1933)

Igazság pedig nem létezik – Kétségbeesés (1934)

Egyetlen ember – Meghívás kivégzésre (1938)

Kulcskereső – Adomány (1938)

Tükörszimmetriák az életműben

Hiány és teremtés – Sebastian Knight valódi élete (1941)

Totális cirkusz – Baljós kanyar (1947)

Előjáték és ujjgyakorlatok a Lolitához – A bűvölő (1939, 1986)

Erotika, eksztázis, Elízium – Lolita (1955)

Az érzelmes groteszk – Pnyin (1957)

Halálélmények, komikus kommentárral – Gyér világ (1962)

Az eredendő gyönyör – Ada (1969)

Metafizikai pánik – Áttetsző testek (1972)

Tükörbetegség – Nézd a harlekint! (1974)

Tudatos eksztázis, kiradírozott önélet – Laura modellje (posztumusz)

Nabokov tükörben

Bibliográfiák

Függelék

Tárgymutató

Mutatók

Nabokov műveinek mutatója

Névmutató

Tárgymutató

Megjelent a Pesti Kalligram Kft. kiadásában
Budapest, 2023.
Elektronikus kiadás
Felelős kiadó Mészáros Sándor

Felelős kiadó Mészáros Sándor
Felelős szerkesztő Tompa Andrea
Borító Hrapka Tibor
Elektronikus könyv Nagy Lajos

kalligram.libricsoport.hu

ISBN 978 963 468 405 3

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif – SIL Open Font Licence