A Tanító

Bedő Éva

A Tanító

Első könyv

A Hit ereje

Lejegyezte Bedő Éva

Copyright © Bedő Éva. Minden jog fenntartva.

A Tanító

1. Bevezető

2. Előszó

3. Az dobja rá az első követ, aki sohasem vétkezett.

4. Szeresd felebarátodat mint önmagadat

5. Szeresd az Atyádat, a te Istenedet. Teljes szívedből és teljes lelkedből.

6. Mikor tanulsz meg végre szeretni?

7. Miért nem bízol bennem? – A Problémáitok

8. Miért nem bízol bennem? – A Hit

9. Lényegében kiben bízol? Bízol önmagadban legalább?

10. Mikor tanulsz meg hallgatni a megérzéseidre?

11. Én azért jöttem, hogy megmutassam, hogy élj!

12. Mi is a bűn?

13. Élhet valaki bűn nélkül a Földön?

14. Ki a férfi, és ki a nő?

15. Miért a gyerek még ártatlan? Mikor és miért veszti el a gyerek a kapcsolatát, hitét, látását? Milyen körülmények között, miért és mikor szűnik meg az a kapcsolat az Atyámmal?

16. Mióta létezik a Hit?

17. Mi is az a Hit? És mi köze a valláshoz?

18. Hitet hoztam Nektek, vagy vallást?

19. Mi a különbség a Hit és a vallás között?

20. Miért vállaltam az egészet?

21. Mi az a fény, amit sokan látnak amikor meghalnak?

22. A gondolat, a beszéd és a tett ereje és súlya

23. A visszatérés és a megbocsátás

24. Elvesztél? Fogd meg a kezem! Segítek.

25. Szülő és gyermek kapcsolat

26. Ki is az én Atyám?

27. A látók és a nem látók. A szakadék közöttük.

28. A Hitben élők és a hitetlenek. Mitől függ ez?

29. Vannak csodák? Mit nevezünk csodának?

30. Kik azok, akik csodákat tudnak csinálni?

31. Hol van a HITED? Mikor van Hited és mikor nincs Hited?

32. Miért vannak rossz emberek? Mi is az a rossz?

33. A színek

1. Bevezető

Az emberiség sajnos úgy a technika mint a fejlődése árán egy olyan mondhatni mély pontra jutott, ahonnan mi a szellemvilágban nagyon nehezen látunk kiutat. Attól eltekintve hogy nagyon segítsük és rezgés színten nagyon sokat emeljük a Földet, meg a Földön élőket, mégis nagyon sok az olyan ember, és az olyan entitás, aki ezt nem látja jó szemmel. Ők nem akarják, hogy a Földön élő emberek rezgésszintje emelkedjen.

Én azért közvetítettem ezen gondolatokat, hogy az emberek magukra leljenek igazából, és megtalálják az utat felénk. Azt sokszor elmondom majd, hogy mindenki abban Hisz, amiben ő akar. A Ti kezetekben van a választás. CSAK tőletek függ minden!

Sokan lesznek akik a könyv által továbbított gondolatokkal, tanításokkal nem minden esetben értenek egyet. Mindenki önmaga dönti el miben hisz és miben nem hisz. Azt viszont tudnotok kell, hogy csak a Szeretet és a Hit által tudtok fejlődni!

Miért is választottalak Téged? Azért, mert megtaláltam benned azt akit kerestem. Tudom, hogy lesznek sokan, akik nagyon ellened lesznek és akik nagyon szkeptikusan fognak reagálni erre az egészre. A szkepticizmus az az emberekkel együtt jár. Mert mindig azt kérdik, hogy de miért? De miért neked diktáltam, de miért …

Azért adtam át Neked ezeket a gondolatokat mert úgy éreztem, hogy te tudod közvetiteni.

Az itt leírtakban, Hozzád szólok földi ember, hozzád, aki szomjazol a tudásra, meg szeretnéd kapni önmagadban a fényt, a Hitet.

Hogy ki vagyok én? Ha elolvasod a gondolataimat, tanításaimat, megtudod. Remélem hasznodra lesz. – (a Tanító )

2. Előszó

Rafael Arkangyal az őrangyalom. Nagyon szeretem őt, sokat beszélgetek vele.

2022-ben egy beszélgetés során, szóba hozta, hogy van egy lélek odaát a fényben, aki nagyon szeretné, ha átadhatná az ismereteit nekem. Gondoljam meg. Akkor én meg is ígértem, hogy elgondolkodom rajta. Bő két hét múlva, rám kérdezett ezzel kapcsolatban. A válaszom ’Igen’ volt. Viszont, azt is akartam tudni persze, hogy miről is fog szólni a diktálás. Akkor mutatta be nekem A Fény emberét. (Az ő könyvét is befejeztem időközben és hamarosan meg fog az is jelenni.)

El is kezdtük a munkát. A könyvnek már majdnem a felénél jártunk, amikor egy nap, hirtelen megjelent a Tanító. Olyan energiát éreztem körülötte amit addig talán soha. Mosolygós arccal arra kért, írjam meg az Ő gondolatait, is, azaz vállaljam azt, hogy Ő közvetít, én írok. A válaszom rögtön ’Igen’ volt. A valóságban hatalmas megtisztelésnek érzem, hogy én tolmácsolhattam a gondolatait.

2022 vége felé már kész voltunk több mint 6 fejezettel. Az új évben – 2023-ban – közbejött több minden is. Többek között a török földrengés is. Amikor újra elkezdett diktálni, azt mondta, hogy sürget az idő, minél hamarabb be kell fejezzük a könyvet.

Mindent félretettem, elkezdtem írni. Az az energia amit hozott, ami körülötte volt, az maga a csoda volt. Egy-egy nap után fáradt is voltam, de mégis boldogan fáradt, mert tudtam, hogy haladunk. Lassan eljutottunk az első könyv végére. Tudom, nem hatalmas könyv, csak picike. De mégis úgy érzem, hogy az a rengeteg üzenet amit hordoz magában az mind felemelő. Nem egy könnyű kis olvasmány az biztos. Szerintem viszont, egy csodálatos, tanító olvasmány. (Bedő Éva)

Miért én? Mit tettem, hogy ezt kiérdemeljem? Ki vagyok én, hogy pont nekem diktálj? Hiszen én csak egy porszem vagyok a homok sivatagban. Egy csepp a tengerben.

Pont az ilyen porszemekre, cseppekre van szükségem. Nem az a lényeg, hogy a világ kinek lát téged, hanem az, hogy Én mit látok. És amit Én látok, az az, hogy pont jó embert választottam. Ez egy próba is neked. Egy tanítás, egy olyan út, amit együtt fogunk végigjárni remélem. Azt már előre megmondom, hogy az életed meg fog változni. Persze jó irányba. Kicsit sok munka lesz, néha nehéz is lesz, de hidd el, megéri.

Köszönöm! Köszönöm, hogy engem választottál, köszönök mindent!

Tudom, hogy Te legalább szívből mondod, azt, hogy Köszönöm. Ez volt az egyik ok, amiért Téged választottalak, hogy üzeneteimet továbbitasd a földi embereknek. Vágjunk bele!

3. Az dobja rá az első követ, aki sohasem vétkezett.

Nagyon közhasználat lett ez a kifejezés, amit annak idején mondtam. Az emberek sajnos csak mások fele iranyítják ezt a megjegyzést, pedig én akkor arra szántam, hogy mindenki Önmagába nézzen. Ezt akkor, ott el is értem. De a mai ember, csak a másikra értelmezi ezt a mondatot. Mert mindig könnyebb a másikat okolni mindenért, mint önmagadat.

Akkor, amikor ezt mondtam, még más volt az ember. Más volt persze a civilizáció, a felfogás, és a megvetés, megkövezés egy borzalmas szertartás volt. Akkor, ha valakit megköveztek, az sajnos gyakran bele is halt a sérüléseibe. A mai világban már nincs megkövezés, de annál csúnyább a lelki megtorlás amit az emberek képesek ejteni egymáson.

Akkor, ott, csak kővel dobálták meg, azt, aki szerintük vétkezett. De ma már nem dobnak követ, viszont azok a szavak amiket felindultságukban az emberek mondanak, sokkal nagyobb, és mélyebb, maradandóbb sebeket okoznak mint a kövek. Ha túlélte valaki a köveket, akkor tanult belőle, hogy többet ne vétkezzen. Annak idején az emberek más értékrendek szerint éltek. Más volt a szégyen fogalma, más volt a társadalomból kitaszított emberek státusa. És igenis, ez létezett.

A mai kor embere, már teljesen másként fogja fel a dolgokat. Néha fájó szívvel nézem azt, hogy már a fiatalok körében sem lehet látni a szégyent, és már néha ők nagyobb bajokat követnek el mint a felnőttek, mert az ők értékrendszerük felbomlott. Valamiért ők azt hiszik, hogy minél nagyobb bakit csinálnak, annál gyorsabban lesznek felnőttek. Persze, ez is sajnos a társadalom hibája. Mert az a szülő, aki naphosszat dolgozik, hazaér fáradtan, örvend, hogy egészséges mindenki, már az apróságokat nem veszi észre, és talán nem is figyel oda a kisebb jelekre. A gyermek pedig szeretne még kommunikálni a szüleivel, de lassan rájön, hogy nincs kivel. Elkezd hát mindenféle rosszat csinálni, csakhogy felhívja magára a figyelmet. A kisebb rosszak, talán fel sem tűnnek, de amikor már kezd elszabadulni minden, akkor már nagyon nehéz megállítani a száguldó ménest. És akkor meg jönnek a fenyítések, szidások, esetleg még más dolgok is. Azt persze senki nem veszi figyelembe, hogy hogyan is jutottak el idáig.

‘Én értetek dolgozom!‘ - Hangzik el sokszor a szülő szájából. Pedig ez csak részben igaz. Nemcsak a gyermekéért dolgozik, hanem azért is, hogy ő maga is meg tudjon engedni magának, holmi olyan dolgokat, amik amúgy értéktelenek.  Miért értéktelenek? Mert mindegy, hogy egy drága ruha van rajtad, vagy egy olcsóbb. Persze, ha a társadalom is meg tudna változni, és nem az lenne az érték, hogy ki milyen autóval száguld végig a városon, hanem az, hogy milyen ember is ő valójában, akkor minden egy kicsit elkezdene megváltozni a jó irányba.

Annak idején azt mondtam, hogy: az vesse rá az első követ, aki sohasem vétkezett. Mi is az a vétek? A gondolat, a szó, a tett? Vagy mind a három egyben? Nos, igen, mind a három egyben. Gondold csak el, mi történne, ha a gondolataitok, a szavaitok és a tetteitek mind-mind a szeretetre épülnének? Hát, nem kellene több követ dobni senkire.

Amikor valakire “követ dobtok”, először önmagatokat kellene megvizsgálni. Nem hiába mondtam azt amit mondtam. De azt is tudom, hogy akkor is, most is sokkal egyszerűbb volt mást megítélni, mint a saját magatok hibáit keresni. Az emberek minden bajban, mást hibáztatnak. … Nem történt volna, ha... Ennél könnyebb nincs is. Az, amit el szeretnék mondani, egyesek szerint csak egy úgymond tökéletes társadalomban, majdnem tökéletes emberekkel létezhetne. De nem éppen így van ez. Még ha a mai társadalom nem is tökéletes, lehetőség van a változásra. Csakhogy ez a változás, belülről kellene induljon. Mert ha mindenki észrevenné a saját hibáit, akkor önmagában keresné a megoldást, és nem várna csodát mástól. Mert a Csoda, a lehetőség a csodára mindannyitokban ott van. Csak fel kell ismerni, és kell higgyetek benne. A csodát, a Ti viselkedésetek, a Ti hitetek teremti. Ti vagytok maga a csoda.

4. Szeresd felebarátodat mint önmagadat

Egyik legfontosabb Parancsolat.

És mégis, bármennyire is fontos, bármennyire is mindent magába foglaló, nagyon kevesen alkalmazzák a mindennapi életben. Miért is van ez a parancsolat?

Mert ha a felebarátodat ugyanúgy szereted mint önmagadat, akkor sem neki, sem önmagadnak nem akarsz rosszat tenni. De sajnos még önmagadat sem szereted.

Miért nem szereted önmagadat? Mert egy helytelen tanítás azt mondja ki, hogy az Önimádat egy rossz dolog. De a parancsolat arról szól, hogy szeresd önmagadat. Teljesen más dolog a szeretet, az elfogadás, mint az, hogy kimondanád azt magadról, hogy Te vagy a legjobb, a leglegebb, senki hozzád fogható nincs. Az imádat és a szeretet között hatalmas az űr. Az egyik dolog az Atyától ered, ami a szeretetet illeti, a másik pedig az egótól.

Tehát, tanuld meg szeretni, elfogadni magadat. Ez sajnos nem is olyan egyszerű feladat mint amilyennek tűnik. Mert amikor elkezded tanulni a szeretetet mint érzést, önmagad felé, megjelenik az önvád, önbíráskodás. Hogyan tudnám szeretni magamat, amikor annyi meg annyi dolgot csináltam, amit nem kellett volna. Hát én így hogyan tudjam magamat szeretni? S még hogy elfogadni?

Nos, az embereknek a nagy többsége nemhogy a felebarátját nem szereti, hanem ő magát sem szereti.

De ezen túl, hogy képtelenek önmagukat szeretni, haragszanak valósággal a felebarátjukra, illetve a társukra vagy bárkire is mindazért, ami velük történik. Épp ésszel fel sem tudják talán fogni azt, hogy miért is haragszanak, de haragszanak, mert úgy gondolják, hogyha haragszanak a másikra, akkor már a bűntudatot, meg mindent, ami ehhez kapcsolódik, kivetítik valaki másra. És ez a bűntudat, ami kivetítődik a másikra, ez már nem az ők hibájuk.

Tehát nem azért nem szeretnek valakit, vagy nem szeretik esetleg önmagukat, mert erre képtelenek lennének, hanem csupán azért, mert hogyha valaki bűnös abban, amiben én nem akarok az lenni, akkor az úgy sokkal jobb. A közember számára persze.

Mindazonáltal ha valaki bűnös azért, mert én rosszul élek, akkor az már még jobb. Elég érdekes felfogás, és a mai kor emberének egy nagyon furcsa életszemlélete ez. Sajnos. Azt kell mondanom, hogy sajnos igen, sajnos. Sajnos azért, mert ahelyett, hogy rájönne arra, hogy a saját maga életével, és a saját maga életének a rendbehozatalával, elfogadásával mennyi mindent tudna megvalósítani ahelyett mindenkire ráfogja azokat a problémákat, amiket vagy önmagában nem akar meglátni, vagy a családjában, vagy bárki másban, és ha már van aki hibás legyen, akkor az úgy már sokkal kézenfekvőbb.

Azt mondtuk annak idején, hogy a szeretet az egy nagyon fontos alapköve az életünknek. Az is lenne persze, mindaddig az lenne, ameddig megtanulnátok értelmezni olyan módon, ahogy azt kellene. De ameddig ahelyett, hogy a szeretetet, a jóságot, az egyetértést tudjátok értelmezni és hasznosítani, előbbre vinni, ahelyett pont az ellenkezőjét csináljátok. Furcsa az ember, megmondom őszintén, főleg a mai.

Szóval muszáj megtanuljátok azt, hogy az egész univerzumnak az egyik legfontosabb mozgatórugója és legfontosabb energiaforrása az maga a szeretet. Ebben nincs mit vitatkozni. Ezt nincs kire rákenni. Ezt nincs kire azt mondani, hogy ez nem így van, ez így van. Ebben nincs vita. Ha valaki is bármikor vitába akar elegyedni veled azzal kapcsolatban, hogy mi is a szeretet, és ez az egész miről is szól? Akkor küldöd hozzám.

Én majd elmagyarázom neki, hogy ez az egész hogy működik. Abban a pillanatban, amikor elfogadják önmagukat, és megértik, hogy a szeretet, az elfogadás, a köszönöm milyen alapvetően fontos szavak és érzések. Attól a pillanattól kezdve megtalálnak engem is.

Tehát tudom, hogy az emberek azt hiszik, hogy hozzám eljutni, maga a csoda. Pedig, ha tudnák, hogy milyen egyszerű eljutni hozzám, akkor sokkal mélyebb kapcsolatot tudnék az emberekkel kialakítani, mint amennyit jelen pillanatban képes vagyok kialakítani velük.

Per pillanat nagyon nehéz, úgy érzem. Az emberekhez közel kerülni. S hogy miért is olyan nehéz? Talán pont azért, mert nem tőlem félnek, nem itt ez a baj, ne érts félre. Önmaguktól félnek. Azt gondolják, hogyha közelebb kerülnek hozzám, akkor elárulják önmagukat.

De ez nem igaz.

Az, hogy nem igaz, ezt ők nem tudják. Ők csak annyit tudnak, hogy félnek önmagukat megismerni, ezért nem akarnak hozzám közelebb kerülni. És benne élnek sajnos egy csomó olyan tévhitbe, amiket nyakukba sózott egy egész társadalmi rendszer.

Értem.

Ez nagyon furcsa dolog, mert ahelyett, hogy a társadalom segítené azokat, akik benne élnek, és akik vele együtt szeretnék a holnapot, a holnaputánt megérni, ahelyett érdekes módon pont egy ellentétes dolgot csinálnak. Ahelyett, hogy segítenék az egyazon közösségben élő emberek életét, a segítség helyett valami teljesen más történik. Nem segítik egymást, hanem eltapossák egymást. Ezt én nem értem. Én mindig arról beszéltem, hogy segíteni kell egymásnak. Én arról soha-soha életemben nem beszéltem és nem is fogok beszélni, hogy az emberek egymást elnyomják, eltapossák. Ezt sajnos őszintén meg kell mondjam, - hogy a modern kor, amit fogalmam sincs, hogy mennyire értek, vagy nem értek, mondhatni inkább nem értek, mint értek – emberének az egyik alap dolga. Ahelyett, hogy pozitívan tudná az életet megélni, megérteni, elfogadni, ahelyett a mostani ember pont az ellenkezőjét csinálja.

Emlékszem, nagyon régen. Láttam egy olyat, hogy hallottam, hogy nem is tudom, hogy mi volt, de volt egy olyan viccszerűség, hogy kinyúl valaki, egy sírból, és azt mondja, hogy élve temettek el. Erre jön egy másik, aki rátapos a kezére, és azt mondja, hogy de nagyon rosszul.