Mert többen nincsenek

részlet

Translation entitled „Mert többen nincsenek”
© 2020 Agatha Christie Limited.
All rights reserved

Agatha Christie: And Then There Were None
Copyright © 1939 Agatha Christie Limited. All rights reserved.

Then There Were None®,
AGATHA CHRISTIE® and the Agatha Christie Signature® are registered trademarks of Agatha Christie Limited in the UK and elsewhere.
All rights reserved.
www.agathachristie.com

Fordította Szíjgyártó László
Borítóterv Tillai Tamás

Hungarian translation © 2020 Szíjgyártó László jogutóda
Magyar kiadás © 2020, 2022, 2023
Helikon Kiadó, Budapest
A Helikon Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.

ISBN 978 963 620 307 8

email: helikon@helikon.hu
internet: www.helikon.hu

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

CARLÓnak és MARYnek
Ez az ő könyvük,
nagy szeretettel ajánlom nekik.

A szerző megjegyzése

Azért írtam meg ezt a könyvet, mert az ötletet, amelyre épül, olyan nehéz volt kidolgozni, hogy nem hagyott nyugodni a feladat. Tíz embernek kell meghalnia anélkül, hogy nevetségessé válna a dolog, vagy hogy kiderülne, ki a gyilkos. Rengeteg tervezgetés után írtam meg, és elégedett voltam azzal, amit kihoztam belőle. Világos, egyenes vonalú, zavarba ejtő történet, s ugyanakkor tökéletesen észszerű magyarázat rejlik benne; bár kellett hozzá egy epilógus, hogy ezt kifejtse. Jól fogadták, és jó kritikákat kapott, de a legjobban engem töltött el örömmel, mert én minden kritikusnál jobban tudtam, mennyire nehéz dolgom volt.

Első fejezet

1

Egy dohányzók számára fenntartott első osztályú fülke sarkában Wargrave törvényszéki bíró szivarozott. Nemrégiben vonult vissza hivatása gyakorlásától. Fújta a füstöt, és érdeklődve futotta át a The Times politikai híreit.

Letette az újságot, és kinézett az ablakon. Most robognak át Somersetshire-en. Megnézte, mennyi az idő. Még két óra az út.

Fölidézte emlékezetében, mi minden jelent meg a lapokban a Katona-szigetről. Megírták, hogy eredetileg egy amerikai milliomos vásárolta meg, aki bolondja volt a vitorlássportnak, s beszámoltak a pazar, modern házról, amelyet ezen a Devonshire partjai közelében levő kis szigeten építtetett. A sajnálatos körülménynek, hogy az amerikai milliomos újdonsült harmadik felesége nem bírta a vitorlázást, az lett a következménye, hogy a házat meg a szigetet áruba bocsátották. Csábítónál csábítóbb hirdetések jelentek meg a lapokban. Aztán az első szűkszavú közlemény, hogy a szigetet megvásárolta valami Mr. Lacky. S utána megindult a pletykarovatokban a találgatás áradata. A Katona-szigetet tulajdonképpen Miss Gabrielle Turl, a hollywoodi filmsztár vásárolta meg! Ott szeretne tölteni néhány hónapot, távol a nyilvánosságtól. A Szorgos Méhecske diszkrét célzást tett rá, hogy állítólag Őfelsége tartózkodási helyéül vásárolták volna meg a szigetet. Mr. Mindentudó viszont úgy hallotta, hogy az ifjú Lord L… vette meg: végül is behódolt Cupidónak, s a szigeten szándékozik tölteni mézesheteit! Jónásnak biztos tudomása volt róla, hogy a Tengerészeti Minisztérium vásárolta meg, mert valamilyen nagyon-nagyon titkos kísérletet akar ott végrehajtani.

A Katona-sziget kétségtelenül az érdeklődés középpontjában állt!

Wargrave bíró előhúzott a zsebéből egy levelet. Jóformán olvashatatlan írással íródott, helyenként azonban egy-két szót meglepően tisztán ki lehetett venni.

Kedves Lawrence… millió év óta nem hallottam magáról… el kell jönnie a Katona-szigetre… a legtündéribb hely a világon… rengeteg beszélnivalónk van… a régi szép idők… bensőséges kapcsolat a Természettel… napfürdőzünk… 12.40-kor, Paddingtonból… Oakbridge-ben várni fogják…

S végül a levélíró cikornyás aláírása:

Szívélyes üdvözlettel: Constance Culmington.

Wargrave bíró megpróbált visszaemlékezni, tulajdonképpen mikor is találkozott utoljára Lady Constance Culmingtonnal. Legalább hét esztendeje… dehogyis: nyolc. Az asszony akkor éppen Olaszországba készült napfürdőzni, bensőséges kapcsolatban a Természettel és a contadinókkal. Később, úgy hallotta, továbbment Szíriába, hogy ott sütkérezzen a még erősebben tűző napon, ugyancsak meghitt kapcsolatban a Természettel és a beduinokkal.

Constance Culmington pontosan az a fajta nő, állapította meg magában, akiről valóban el lehet hinni, hogy szigetet vásárol, és titokzatossággal veszi körül magát. Wargrave bíró csöndesen bólintott, mintegy annak elismeréséül, hogy gondolatmenete logikus, aztán bóbiskolni kezdett.

Elaludt…

2

Vera Claythorne egy harmadosztályú fülkében, ahol még öt másik utas tartózkodott, hátrahajtotta a fejét, és behunyta a szemét. Milyen pokoli ilyen hőségben utazni! Jó volna már a tengerhez érni! Igazán óriási szerencse, hogy megkapta ezt az állást. Ha a nyári szünetben el akar helyezkedni valahol az ember, a vége majdnem mindig az, hogy egy csomó gyerekre kell vigyáznia – titkárnői állást találni nem könnyű vakációra. Még az ügynökség sem kecsegtette sok reménnyel.

S aztán megérkezett a levél.

A Diplomás Nők Munkaközvetítőjétől kaptam meg a címét, meleg, ajánló sorok kíséretében. Úgy látom, személyesen ismerik. Szívesen megfizetem, amit kér, s szeretném, ha augusztus 8-án elfoglalná az állást. A vonat 12.40-kor indul Paddingtonból, az oakbridge-i állomáson várni fogják. Költségeire öt darab egyfontos bankjegyet mellékelek.

Üdvözlettel:
Victoria Ann Lacky

És fölül ott állt a cím, domború betűkkel: Katona-sziget, Sticklehaven, Devonshire…

A Katona-sziget! Ejha, hiszen az utóbbi időben jóformán egyébről se írtak a lapok! Mindenféle találgatás meg érdekesnél érdekesebb pletykák jelentek meg róla. Jó részük persze valószínűleg nem volt igaz. De az biztos, hogy a házat egy milliomos építtette, s állítólag olyan pazar, hogy képzelni sem lehet pazarabbat.

Vera Claythorne nagyon fáradt volt: nemrég fejezett be egy igen nehéz tanévet. „Nem főnyeremény harmadrangú iskolában tornatanárnőnek lenni – gondolta magában. – Bár sikerülne valami rendes iskolában állást kapnom!”

S aztán hirtelen valami hidegséget érzett a szíve körül. „De hát még örülhetek, hogy ez is van – gondolta. – Elvégre nem szívesen látják, ha a halottkém vizsgálatot indít valaki ellen, még akkor se, ha felmentett minden gyanú alól!”

Nem felejtette el, hogy a halottkém még gratulált is a lélekjelenlétéhez meg a bátorságához. Ami a vizsgálatot illeti, nem is végződhetett volna jobban. Mrs. Hamilton is maga volt a megtestesült jóság… Csak Hugo… De Hugóra gondolni se akar!

A fülkében uralkodó hőség ellenére hirtelen megborzongott, és azt kívánta, bárcsak ne a tenger felé utazna. Lelki szemei előtt tisztán, világosan megjelent egy kép. Cyril feje, amint a szikla felé sodródik, s hol felbukkan, hol meg alámerül a vízben… Föl, le… föl, le!… És ő maga, amint könnyed, gyakorlott csapásokkal úszik utána… szeli a hullámokat, s közben tudja, határozottan tudja, hogy nem fogja idejében utolérni.

A tenger… a tenger mély, meleg kéksége… a fövenyen heverészve töltött délelőttök… Hugo… Hugo, aki azt állította, hogy szereti…

Nem szabad Hugóra gondolnia…

Kinyitotta szemét, és elgondolkozva pillantott a szemközt ülő férfira. Magas, napbarnított arcú ember volt, meglehetősen közel ülő, világoskék szemekkel és öntelt, szinte kegyetlen szájjal.

A lány azt gondolta: „Fogadni mernék, hogy sok érdekes helyen megfordult, és sok érdekes dolgot látott…”

3

Philip Lombard fürge szemének egyetlen villanásával fölmérte a szemközt ülő lányt, és azt gondolta:

„Egész csinos… alighanem valami tanítónőcske.”

Valószínűleg kacér teremtés és talpraesett… az a fajta, aki szerelemben meg harcban egyaránt megállja a helyét. Nagy kedve lett volna kihívni egy kis párviadalra…

Összeráncolta a homlokát. Nem, ilyesmiről szó se lehet. Az üzlet a fontos. Csak az előtte álló feladatra szabad gondolnia.

„De tulajdonképpen mi is ez a feladat? – tűnődött. – Morris fenemód rejtélyesen viselkedett.”

– Vállalja vagy nem, Lombard kapitány?

Ő meg elgondolkozva azt mondta:

– Szóval száz guinea?

Olyan közömbös hangon mondta, mintha száz guinea mit se számított volna neki. Száz guinea, amikor a szó szoros értelmében úgy le volt égve, hogy legfeljebb még egy utolsó tisztességes ebédre futotta a pénzéből! Persze sejtette, hogy Morrist nem sikerült becsapnia – Morrisszal épp az a feneség, hogy ha pénzről van szó, nem lehet becsapni –, ismeri a dörgést!

Ugyanolyan nemtörődöm hangon mondta:

– És közelebbi felvilágosítással nem tud szolgálni?

Mr. Isaac Morris nagyon határozottan megrázta kopasz kis fejét.

– Nem, Lombard kapitány. Ez minden. Ügyfelem tudtával ön arról nevezetes, hogy derekasan helyt tud állni, ha szorul a kapca. Felhatalmazást kaptam, hogy adjak önnek száz guinea-t. Ennek fejében a devonshire-i Sticklehavenbe kell utaznia. A legközelebbi vasútállomás Oakbridge, ahol várni fogják, autón átviszik Sticklehavenbe, onnan pedig motorcsónakon a Katona-szigetre. Ott kell ügyfelem rendelkezésére állnia.

Lombard közbevágott:

– Mennyi ideig?

– Legfeljebb egy hétig.

Lombard kapitány végigsimított kis bajszán.

– Remélem, azzal tisztában van, hogy semmiféle… törvénybe ütköző dolgot nem vállalhatok?

Szavai közben éles pillantást vetett a másikra. Mr. Morris vastag ajkán halvány mosoly ült.

– Ha valami törvénybe ütköző dolgot kívánnának öntől, természetesen jogában áll visszalépni – felelte ünnepélyesen.

Fene a sima modorú kis csirkefogójába: mosolygott! Mintha nagyon is tisztában lett volna vele, hogy Lombard múltbeli cselekedeteinek nem volt mindig sine qua nonja a törvényesség…

Lombardnak önkéntelenül vigyorra húzódott az ajka.

Hát igen, néhányszor bizony nagyon közel járt hozzá, hogy összeütközésbe kerüljön a törvénnyel! De mindig megúszta! Pedig igazán nem voltak különösebb lelkiismereti aggályai.

Nem, egyáltalán nem voltak különösebb lelkiismereti aggályai. Meg volt győződve róla, hogy nagyszerűen fogja érezni magát a Katona-szigeten…

4

Miss Emily Brent szokása szerint mereven kihúzott derékkal ült az egyik, nem dohányzók részére fenntartott kocsiban. Hatvanöt éves volt, de nem állhatta a hanyag tartást. Apja, egy régi vágású ezredes, rendkívül nagy súlyt helyezett a megfelelő testtartásra.

A mostani generáció felháborítóan hanyag… Magatartásában is, meg minden egyébben…

Miss Brent az erényesség és a hajthatatlan elvek dicsfényével övezve ült a zsúfolt harmadosztályú kocsiban, és diadalmaskodott a kényelmetlenség és hőség felett. Manapság mindenből akkora hűhót csapnak az emberek! Ha fogat húzatnak, injekció kell nekik, ha nem tudnak aludni, orvosságot szednek, kényelmes széken meg párnán hajlandók csak ülni, a lányok nem törődnek a testtartásukkal, s nyaranként félmeztelenül heverésznek a strandon.

Miss Brent összeszorította az ajkát. Szívesen mutatott volna példát egyeseknek.

Eszébe jutott a tavalyi nyara. Az idei azonban a jelek szerint egészen más lesz. A Katona-szigeten…

Gondolatban újból elolvasta a levelet, amelyet már annyiszor elolvasott.

Kedves Miss Brent!

Remélem, emlékszik még rám. Néhány évvel ezelőtt együtt töltöttük az augusztust a belhaveni panzióban, és úgy találtuk, hogy sok mindenben azonosak a nézeteink.

Én most szeretnék panziót nyitni egy szigeten a devonshire-i partok közelében. Azt hiszem, igazán ideje, hogy legyen egy hely, ahol egyszerű, de jó az ellátás, s ahol a kiszolgálás régimódi, szolid… Ahol nincs meztelenkedés, és nem szól éjfélig a gramofon. Nagyon örülnék, ha módját tudná ejteni, hogy nyári pihenőjét a Katona-szigeten töltse, teljesen ingyen, mint a vendégem. Augusztus eleje megfelelne? Mondjuk nyolcadika?

Szívélyes üdvözlettel
V. A. L. …

Mi lehet ez a név? Az aláírást nem lehetett kibetűzni. „Sokan teljesen olvashatatlanul írják alá a nevüket” – gondolta bosszúsan Emily Brent.

Megpróbált visszaemlékezni, kikkel volt együtt Belhavenben, ahol két nyarat töltött egymás után. Ott volt például az az előkelő, középkorú nő… Miss… ejnye, hogy is hívták?… Magas rangú anglikán egyházi személyiség volt az apja. Meg az a Mrs. Lamb… Lambdon… nem, egész biztos, hogy Langdon volt! Igen: Langdon.

A Katona-sziget! Volt valami az újságban a Katona-szigetről… meg valami filmsztárról… vagy nem is filmsztár volt, hanem egy amerikai milliomos?

Az efféle helyeket persze néha nagyon olcsón adják: nincs mindenkinek ínyére, hogy egy szigeten lakjon. Eleinte nagyon romantikusnak találja az ötletet, de mikor arra kerül a sor, hogy valóban ott éljen, rájön a hátrányaira, és örül, ha eladhatja.

„Mindenesetre ingyen fogok nyaralni” – gondolta Emily Brent.

Olyan kevés volt a jövedelme, és annyi a nem fizető részvénye, hogy igazán nem hagyhatta figyelmen kívül ezt a körülményt. Csak egy kicsit jobban emlékezne arra a Mrs. – vagy Miss? – Langdonra!

5

Macarthur tábornok kinézett a vasúti kocsi ablakán. A vonat már Exeter felé közeledett, ahol át kell szállnia. Gyalázat, milyen lassúak ezek a szárnyvonalakon közlekedő szerelvények! Az a Katona-sziget légvonalban tulajdonképpen nem is távolság.

Sehogy se sikerült rájönnie, ki az a Lacky nevű fickó. Nyilván Spoof Leggard vagy Johnnie Dyer valamelyik barátja.

…Ott lesz néhány régi bajtársa is… Bizonyára szívesen elbeszélgetnek a régi szép időkről.

Hát igen, csakugyan szívesen elbeszélgetne egy kicsit a régi szép időkről. Az utóbbi időben különben is úgy érzi, mintha a cimborái kicsit kerülnék. S az egész annak az átkozott pletykának köszönhető! És hogy pont most, az istenfáját neki… majdnem harminc éve volt! Gyanította, hogy Armitage fecsegett. Nyavalyás tacskó! Vajon mit tudott a dologról? Á, semmi értelme ilyesmin töprengeni! Megesik, hogy képzelődik az ember… például azt képzeli, hogy valamelyik cimborája görbén néz rá.

Nos, erre a Katona-szigetre határozottan kíváncsi. Rengeteg pletyka járja róla. Úgy néz ki, mintha volna valami abban a híresztelésben, hogy a Tengerészeti Minisztérium, a Hadügyminisztérium vagy a Légierő Parancsnoksága tette rá a kezét…

Az ifjú Elmer Robson, az amerikai milliomos csak nemrég építtette rajta azt a házat. Állítólag ezreket költött rá. Olyan pazar, hogy el se tudja képzelni az ember…

Exeter! És egy órát kell várnia! Márpedig semmi kedve se volt várni. Legszívesebben azonnal folytatta volna az útját…

6

Dr. Armstrong a salisburyi síkságon hajtott végig Morrisával. Nagyon fáradt volt. A sikernek is megvannak a hátrányai. Volt idő, amikor kifogástalanul beöltözve, a legmodernebb orvosi készülékekkel és legpazarabb bútorokkal körülvéve üldögélt rendelőjében a Harley Streeten, és várt… várt hosszú, üres napokon keresztül, leste, hogy fordul-e már a kocka: sikerül-e vagy sem…

Hát sikerült! Szerencséje volt! Szerencséje volt, de persze tudás is kellett a dologhoz. Értett a szakmájához – ez azonban nem elég a sikerhez. Szerencse is kell hozzá. És neki volt! Egyetlen sikeres diagnózis, néhány hálás nőpáciens – gazdag, előkelő társadalmi pozícióban lévő nő –, és máris híre terjedt. „Meg kellene próbálkoznod Armstronggal… nagyon fiatal ember… de rendkívül ügyes… Pam évekig járkált mindenféle orvoshoz, ez meg azonnal rátapintott, mi a baja!” A lavina elindult.

És dr. Armstrong ma már vitán felül beérkezett ember. Napjai teljesen le vannak foglalva. Alig van szabad ideje. Így aztán ezen az augusztusi délelőttön örült, hogy otthagyhatta Londont, és néhány napot egy szigeten tölthet a devonshire-i partok közelében. Nem mintha kimondottan üdülésről lenne szó. A levél, amit kapott, elég homályosan volt megfogalmazva, a hozzá mellékelt csekk azonban világosan beszélt. Káprázatos tiszteletdíj. Ezeket a Lackyékat nyilván felveti a pénz. Úgy látszik, valami kis baj van, a férjet nyugtalanítja a felesége állapota, és szeretne orvosi véleményt kapni róla, anélkül hogy az asszonyt felizgatná. Az asszony hallani se akar orvosról. Az idegei…

Ó, azok az idegek! Az orvos felhúzta a szemöldökét. A nők meg az idegeik! De hát végeredményben üzleti szempontból éppen ez a jó. Azoknak a nőknek, akik orvosi tanácsért fordulnak hozzá, többnyire semmi bajuk az idegeikkel, csak unatkoznak, de nem köszönnék meg, ha őszintén megmondaná nekik az igazságot! És rendszerint ki lehet találni valamit.

– Egy kis rendellenesség észlelhető az (itt valami hosszú szó következik) körül, no nem, semmi komoly… de azért rendbe kell hozni. Egyszerű kis kezeléssel.

Nos, ha már itt tartunk, az orvostudomány jórészt ráolvasás. S neki jó fellépése van: reményt és hitet tud kelteni a betegekben.

Szerencse, hogy sikerült idejében összeszednie magát az után az ügy után, tíz… azazhogy tizenöt évvel ezelőtt. Nagyon kényes ügy volt! Már az ideg-összeroppanás határán járt. Az ijedtség térítette észhez. Végképp felhagyott az ivással. Mindenesetre nagyon kényes ügy volt, a teremtésit…

Egy hatalmas Dalmain Super Sports kocsi húzott el mellette, nyolcvanmérföldes óránkénti sebességgel, éktelen, fülsiketítő dudálással. Dr. Armstrong majdnem belehajtott az út menti sövénybe. Már megint egy őrült fiatalember, aki maximális sebességgel száguldozik az országutakon. Dr. Armstrong ki nem állhatta a fajtáját. Most is csak hajszálon múlt, hogy megúszta. Fene a nyavalyás tacskójába!

7

Tony Marston szélvészként süvöltött be Mere-be, s közben dühösen morfondírozott: „Borzasztó, mennyi kocsi vánszorog az országutakon! Minduntalan feltartóztatják az embert. Ráadásul az országút kellős közepén hajtanak! Hiába, Angliában nincs jövője az autózásnak, nem úgy, mint Franciaországban. Ott igazán rákapcsolhat az ember…”

Megálljon egy pohár italra vagy hajtson tovább? Van ideje bőven! Már csak alig száz mérföld. Egy pohár gin meg egy üveg gyömbérsör igazán nem fog ártani. Pokoli a hőség!

Biztosan egészen kellemesen fog szórakozni azon a szigeten – ha tovább is ilyen marad az idő. Csak azt szerette volna tudni, kik azok a Lackyék. Valószínűleg gazdagok, felveti őket a pénz. Badger nagyszerűen ki tudja szimatolni az ilyen alakokat. Persze kénytelen is szegény fiú, mikor neki magának egy büdös vasa sincs…

Remélhetőleg van bőven italuk. Ámbár az efféle alakoknál, akik maguk szerezték, amijük van, és nem születtek gazdagnak, sose lehet tudni. Kár, hogy az a mendemonda, miszerint Gabrielle Turl vásárolta meg a Katona-szigetet, nem igaz. Szívesen megismerkedett volna a filmsztár körül nyüzsgő népséggel.

No de sebaj, biztos lesz azért egypár lány a szigeten…

Kijött a fogadóból, kinyújtóztatta tagjait, ásított egyet, fölnézett a kék égre, aztán beült a Dalmainbe.

Néhány fiatal nő megbámulta: közel százkilencven centi magas volt, termete arányos, haja hullámos, arca napbarnított, szeme feltűnően kék.

Kinyomta a kuplungot, a motor felbőgött. Végigrobogott a szűk utcán. Az öregek meg az utcakölykök rémülten menekültek az útjából. Az utóbbiak áhítattal néztek a kocsi után.

Anthony Marston folytatta diadalútját.

8

Mr. Blore Plymouthból jött a személyvonaton. A vonat minden állomáson megállt. A fülkében rajta kívül csak egyetlen utas ült, egy öreg, vizenyős tekintetű ember, tengerész lehetett valamikor. Most éppen szunyókált.

Mr. Blore gondosan jegyezgetett valamit egy kis noteszbe.

– Hát itt az egész társaság – dünnyögte magában. – Emily Brent, Vera Claythorne, dr. Armstrong, Anthony Marston, az öreg Wargrave bíró, Philip Lombard és Macarthur tábornok, a Szent Mihály- és Szent György-kereszt, valamint a háborús érdemrend tulajdonosa. Végül az inas meg a felesége: Mr. és Mrs. Rogers.

Becsukta a noteszt, és visszatette a zsebébe. A szemközti sarokban szunyókáló bácsira pillantott.

– Beszívott egy kicsit – állapította meg szakértő módjára.

Még egyszer alaposan, lelkiismeretesen átgondolt mindent.

– Nyilván nem lesz nehéz munka – morfondírozott. – Nem lehet eltolni. Remélem, a külsőm kifogástalan.

Fölállt, és alaposan megnézte magát az ablaküvegben. Kicsit katonás, bajszos arc nézett vissza rá. Meglehetősen kifejezéstelen volt. Szürke szemei elég közel ültek egymáshoz.

„Kiadhatnám magam esetleg őrnagynak – mondta magában Mr. Blore. – Fenét, szó se lehet róla. Elfeledkeztem arról az öreg katonáról. Azonnal rájönne a csalásra.”

„Dél-Afrikával viszont nyugodtan előállhatok – folytatta Mr. Blore. – Dél-Afrikához egyiküknek sincs semmi köze, én meg nemrég olvastam azt az útleírást, egész jól el tudok beszélgetni róla.”

A gyarmatosoknak szerencsére sokféle fajtája van. Mr. Blore úgy érezte, hogy mint jómódú dél-afrikai, minden kockázat nélkül szerepelhet akármilyen társaságban.

A Katona-sziget. Még gyerekkorából emlékezett a Katona-szigetre… Sirályok lakta, büdös szikla – körülbelül egymérföldnyire a parttól. Azért nevezték el így, mert emberi fejhez hasonlít.

Furcsa ötlet egy ilyen sziklára költözni, és házat építeni rajta! Rossz időben pokoli lehet! De hát a milliomosok közismerten hóbortosak!

Az öreg fölébredt a sarokban, és megszólalt:

– A tengeren sose tudhatja az ember… soha!

– Úgy van. Csakugyan nem tudhatja – mondta megnyugtató hangon Blore.

Az öreg kettőt csuklott, aztán panaszosan így szólt:

– Vihar lesz.

– Dehogy lesz, cimbora, gyönyörű idő van – mondta Mr. Blore.

Az öreg dühbe gurult:

– Igenis vihar lesz! Érzem a szagát!

– Lehet, hogy magának van igaza – mondta engedékenyen Mr. Blore.

A vonat megállt valami állomáson, és az öreg tántorogva föltápászkodott.

– Itt kell leszállnom. – Ügyetlenül megpróbálta kinyitni a tolóajtót. Mr. Blore segített neki.

Az öreg megállt az ajtónyílásban. Ünnepélyes mozdulattal fölemelte kezét, vizenyős szeme hunyorgott.

– Vigyázzatok és imádkozzatok! – mondta. – Vigyázzatok és imádkozzatok! Közel az ítélet napja!

Az ajtóból lepottyant a peronra. Fektéből fölnézett Mr. Blore-ra, és nagyon méltóságteljesen azt mondta:

– Magához beszélek, fiatalember. Nagyon közel az ítélet napja.

Mr. Blore visszaült a helyére. „Sokkal közelebb van az ítélet napjához ő, mint én!” – gondolta.

Ebben azonban történetesen tévedett…

Tartalom

A szerző megjegyzése

Első fejezet

Második fejezet

Harmadik fejezet

Negyedik fejezet

Ötödik fejezet

Hatodik fejezet

Hetedik fejezet

Nyolcadik fejezet

Kilencedik fejezet

Tizedik fejezet

Tizenegyedik fejezet

Tizenkettedik fejezet

Tizenharmadik fejezet

Tizennegyedik fejezet

Tizenötödik fejezet

Tizenhatodik fejezet

Epilógus

Egy kéziratos dokumentum, amelyet az Emma Jane nevű halászhajó kapitánya juttatott el a Scotland Yardra

www.agathachristie.hu

Nyaraló gyilkosok

Temetni veszélyes

Hercules munkái

Az ABC-gyilkosságok

Az Ackroyd-gyilkosság

Halál a Níluson

Gyilkosság az Orient expresszen

Bűbájos gyilkosok

Macska a galambok között

A titokzatos Kék Vonat

Találkozás a halállal

A karácsonyi puding

A kutya se látta

Öt kismalac

Gyilkosság Mezopotámiában

A titokzatos stylesi eset

Lord Edgware meghal

Az Álmok Háza

Zátonyok közt

Ház a sziklán

A Nagy Négyes

Mrs. McGinty meghalt

Cipruskoporsó

Halloween és a halál

Gyilkosság a paplakban

A kristálytükör meghasadt

Szunnyadó gyilkosság

A Bertram Szálló

Egy marék rozs

Paddington 16:50

Rejtély az Antillákon

Holttest a könyvtárszobában

Gyilkosság meghirdetve

Nem zörög a haraszt

Nemezis

Nem csalás, nem ámítás

A barna ruhás férfi

Mert többen nincsenek

Miért nem szóltak Evansnak?

Parker Pyne esetei

Pókháló

Örök éj

A vád tanúja

Az alibi

A ferde ház

És eljő a halál

A sittafordi rejtély

Eljöttek Bagdadba

Gyöngyöző cián

A titokzatos ellenfél

Cinkostársak

N vagy M

Chimneys titka

A Hét Számlap rejtélye

Gyilkolni könnyű

helikon.libricsoport.hu

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv: Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok
Jost – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Roboto – Apache License 2.0