Ajánlások

A csakrák, a bolygóideg és a lelked

című könyvhöz

„Kiváló könyv, amely összekapcsolja a csakrákat a traumák mély megértésével. A szerző szemléletmódja valóban egyedülálló; nagy empátiával ír, jól megfogalmazott tudományos ismereteket oszt meg az olvasóval, és bemutatja, hogy a bolygóideg milyen szerepeket tölt be az egyes csakrákban. Számos könnyen követhető gyógyító és ébresztő gyakorlatot tartalmaz, ezért ajánlom jó szívvel ezt a könyvet.”

– Anodea Judith PhD, a Wheels of Life, a Chakra Yoga és az Eastern Body, Western Mind című könyvek szerzője

„Mindannyiunknak van egy rendkívül intelligens járműve, amely végigkísér minket az életen: ez a testünk. C. J. Llewelyn átadja a használati utasítást, amely segít fenntartani és optimalizálni az ideg- és endokrin rendszerek komplex összefonódását, amelyek az energetikai testünk és a csakrák fiziológiai alapját képezik. A nervus vagus, más néven bolygóideg a test és az elme közötti kommunikáció szupersztrádája. A könyvben bemutatott gyakorlatok olyan módszerek, amelyek segítségével sikeresen kezelhetjük a stresszt, és közben egyre nagyobb szabadságra találhatunk testünkben és elménkben.”

– Arielle Schwartz PhD, pszichológus és az Applied Polyvagal Theory in Yoga (Terápiás jóga a traumából való felépüléshez – Önfelfedezés, testalapú gyógyulás és értelemteljes változás a polivagális elmélet alapelveinek alkalmazásával. Budapest, 2024, Ursus Libris) című könyv szerzője

Dr. C. J. Llewelyn

A csakrák, a bolygóideg és a lelked

Dr. C. J. Llewelyn

A csakrák,

a bolygóideg

és a lelked

A finomenergiák és az idegrendszer útja a belső harmóniához

Budapest, 2026

A mű eredetileg Chakras, the Vagus Nerve, and Your Soul: Journeying to Wellness Through Subtle Energy and Your Nervous System címmel a Llewellyn Publications kiadásában jelent meg az Egyesült Államokban, 2025-ben.

A Llewellyn Publications a Llewellyn Worldwide Ltd. bejegyzett védjegye.

www.llewellyn.com

© C. J. Llewelyn, 2025

© Bioenergetic Kiadó Kft., 2025

Kiadja a Bioenergetic Kiadó Kft.

Felelős kiadó: Schneider Gábor

ISBN 978-963-291-809-9

© Fordította: Juhász Gabriella

Főszerkesztő: Kajtár-Schneider Krisztina

Felelős szerkesztő: Prudovits Edina

Borítóterv: Vancsura Olga

Belső dizájn: Christine Ha

Belső grafika:

1., 2., 4–11. ábra Llewellyn Art Department

3. ábra

Az agy, jobb oldali nézetben a glosszofaringeális és a bolygóideggel, jobbra pedig az agyalap ábrázolása. Fotolitográfia 1940-ből egy 1543-as fametszet után. Wellcome Gyűjtemény.

Minden jog fenntartva. E könyv egyetlen része sem használható fel vagy sokszorosítható semmilyen módon, beleértve az internetes felhasználást is, a kiadó írásos engedélye nélkül, kivéve a kritikai cikkekben és recenziókban felhasznált rövid idézeteket.

A műben szereplő internetes hivatkozások a kiadás időpontjában aktuálisak, de a kiadó nem garantálja, hogy egy adott webhely továbbra is fennmarad.

Felelősségkizáró nyilatkozat

A könyvben található ismeretanyag nem helyettesíti a szakképzett orvosi vagy pszichológiai tanácsadást. Azt tanácsoljuk az olvasóknak, hogy a kezeléssel kapcsolatban konzultáljanak kezelőorvosukkal. A kiadó és a szerző nem vállal felelősséget az elszenvedett esetleges sérülésekért, amelyeket az olvasó az itt található tartalom felhasználása miatt szerezhetett, és javasoljuk, hogy alaposan fontolja meg a műben leírt gyakorlatok elvégzését.

Tartalomjegyzék

Levél az Olvasóhoz >

Bevezetés >

1. rész: Itt vagy most >

1. fejezet: Legyél a kíváncsi utazó! >

2. fejezet: Nincs elveszve, ki úton van >

3. fejezet: Földi utad >

4. fejezet: Égi utad >

2. rész: Előtted az út >

5. fejezet: Figyelj, ha vezetsz! >

6. fejezet: Ami a bolygóidegben történik, ott is marad – ha nem vigyázol >

7. fejezet: Az egészséges idegrendszer tudatos idegrendszer >

3. rész: Utazás saját feltételekkel >

8. fejezet: Belső természeted gyógyít >

9. fejezet: Érd el lelkedet a vagális tónuson keresztül >

10. fejezet: Elfogadás: Út a gyógyuláshoz >

Végkövetkeztetés >

Köszönetnyilvánítás >

A szerzőről >

A megfelelő szakember megtalálása >

Ajánlott olvasmányok >

Bibliográfia >

Gyakorlatok

1. fejezet

Írásbeli feladat: Kinél van az erőd? >

Ragadd meg a pillanatot! >

Cipzározás a földtől az égig >

Írásbeli feladat: Nyomolvasás visszafelé >

Lélegezz úgy, mint egy csecsemő >

Első babalégzés >

Második babalégzés >

Légzéssel az energiáért >

Kilégzéssel a megnyugvásért >

2. fejezet

Írásbeli feladat: Biztonság >

Írásbeli feladat: Mobilizáció >

Írásbeli feladat: Immobilizáció >

Hely a benned élő angyalnak >

Őrangyalnyújtás >

Őrangyalszárnyak >

Őrangyalszárnyak (módosított változat) >

3. fejezet

Ötletek földeléshez >

Gyökéreresztés-meditáció >

Az érzelmi űr átlégzése >

A szakrális csakra földelése >

Írásbeli feladat: Az önmagadra vonatkozó hiedelmek >

Írásbeli feladat: Hiedelmeid azzal kapcsolatban, amilyennek mások látnak téged >

A napfonat hűtése >

A napfonat földelése >

Fenyőmasszázs >

4. fejezet

Kéz a szívhez >

Dúdolgass, mintha megint gyerek lennél >

Kétoldali kopogtatás >

Nyílj meg a lótusznak! >

Szív-korona szinergia >

5. fejezet

Tudatos járás >

Tudatos hallás >

Hallás ébredés után >

Háromszintű hallás >

Mások hangjait figyelve >

Tudatos szaglás >

Tudatos étkezés >

Rágás-mantra >

Tudatos megfigyelés >

Azonnali figyelés >

Vipasszana meditáció >

6. fejezet

A bolygóideg állapotának felmérése >

A gőz kieresztése >

7. fejezet

Test a lélekhez >

Receptúra: Az idegrendszer és a csakrák kényeztetése magnéziumfürdővel >

8. fejezet

Hegy és völgy >

Hegylégzés >

Völgylégzés >

Hullámzás hegyről völgybe >

Gátak lebontása >

9. fejezet

A lélek a vagális tónuson keresztül >

Írásbeli feladat: Kérdezz jól! >

Szívkapcsolódás >

10. fejezet

Írásbeli feladat: Elengedni a régit >

Írásbeli feladat: Mondj köszönetet a fejedben megszólaló hangoknak >

Levél az Olvasóhoz

Kedves megfáradt Utazó!

Hol tartasz most? Túl vagy néhány buktatón és mámoros pillanaton? Utadat járva örömök, kemény hegymenetek és pihentető megállók vártak rád? Vagy útelágazásokhoz érve csak kapaszkodtál a kilométerkőbe? És milyenek voltak az emberek: kedvesek, rosszindulatúak? Te hogyan viselkedtél másokkal? Félénken vagy mosolyogva csatlakoztál az idegenekhez? Barátságosság vagy agresszivitás? Volt valaki, aki követhettél a sötét erdők mélyén és széles csapásokon járva? Voltál olyan bölcs, hogy segítőket kerestél, vagy visszautasítottál minden támogatást? Az unalmasabb szakaszokon kétségeid támadtak, hogy egyáltalán mit művelsz, ugye? Jaj, azok a kétségek! Dupla jaj: unalom. Mintha csak azt üzenné, hogy nézz egy kis izgalom után, nem?

Megkérdezted-e a belső iránytűdet, hogy merre tarts? Egyáltalán, tudtál róla? Hogy hol van, kérdezed? Nos, mindenhol benned van, és életereje rajtad túlra is kiterjed. Ez az iránytű vezette ki elődeidet a több millió éves viszontagságokból, fájdalomból és bánatból. A szeretet és az elfogadás felé mozgatta őseidet, és arra késztette őket, hogy boldoguljanak e földi síkon át vezető útjuk során. Ahogyan veled is teszi. Ahogyan mindannyiunkkal teszi. Ez az iránytű az idegrendszer, pontosabban a bolygóideg.

Ez a bonyolult ideg érzékeli az úton adódó veszélyt és biztonságot – a valóságosat és a képzeletbelit is. Ahogyan a mágnesben lakozó energia megmozdítja az iránytű mutatóját, hogy a Föld pólusainak irányába álljon be, úgy befolyásolja a testedben rezgő kozmikus frekvencia a bolygóideget. Ezt a frekvenciát nevezhetjük léleknek is. Lenyűgöző, ahogyan hajtja tested minden porcikáját, hiszen a felfedező út során lelkednek szüksége van rá, a testedre. Lelked csodálatos, lenyűgöző és kíváncsi az általad választott útra. De míg a lélek végtelen energiájával és bölcsességével készen áll a felfedező útra, a test néha elfárad. Ilyenkor elméd hibásan értelmezi a kozmoszt, és korlátozó hiedelmekből kirakott kétségekbe zuhan.

Tehát lassíts, legyél kedves magadhoz, és figyelj, de másféleképpen.

A bolygóideg komplex rostjain keresztül meghallhatod lelked hívogató hangját. Ha sikerül ráhangolódnod a frekvenciájára, észreveszed, hogy a bolygóideg üzenetei visszhangzanak a testedben, és kifelé áradnak a régi hindu jógik által csakráknak nevezett rostos központokból.[1]

Kedves Utazó! Átnyújtok neked egy módszert, amellyel tisztelettel adózhatsz földi létezésed és spiritualitásod dualitása előtt. Engedd, hogy kegyelem és táplálék áradjon fizikai valódba. Törekedj a hála megélésére. Útközben állj meg és pihenj. Ez lelkednek is jót tesz az ő utazása során. Fizikai formád gondozása – beleértve azt a gyönyörű bolygóideget is – egy olyan lelki szándékot szolgál, amelyet talán nem azonnal fogsz megérteni. Bízz abban, hogy a helyes úton jársz, és hogy iránytűd a legzavarosabb időkben is kéznél lesz.

Áldással és együttérzéssel:

dr. C. J. Llewelyn LPC szaktanácsadó

1. [1] Avalon, The Serpent Power, 103 (A Kígyóerő. Budapest, 2014, Saxum Kiadó)

Bevezetés

Szeretném, ha A csakrák, a bolygóideg és a lelked: A finomenergiák és az idegrendszer útja a belső harmóniához című művemet egyfajta útikönyvnek tekintenéd. Használati utasítás is jár hozzá, hiszen egyetlen utazásod sem valósulhat meg, ha a szállítóeszközt nem irányítod hatékonyan, és nem gondoskodsz róla. Ebben az esetben ez az eszköz a tested, navigációs rendszered pedig a bolygóideg. Az érzékelők, amelyek a járművedről másokra visszaverik a fényt, a csakráid.

Barátkozz meg ezzel a járművel, és gondoskodj róla, hiszen hajtóenergiája a lelked. Lelked a bolygóideg rostjai révén kommunikál: beáramlik az idegfonatokba, ott összesűrűsödik az energia, és kifelé megnyilvánul a testbe. Még réges-régen ez az energia a csakra elnevezést kapta. Egyfajta szimbiózist figyelhetünk meg: az energia kifelé irányul, mint egy jeladó, majd befelé és felfelé haladva a bolygóideg mentén mindent elér, ami ehhez az ideghez kapcsolódik. Mint egy önvezető jármű érzékelői, jelzi, mikor kell lassítani vagy gyorsítani, mikor van valami túl közel, mikor kell elhúzni a járművet a padkától.

Ez az érzékelőrendszer nem tökéletes. Akárcsak az elhanyagolt autók vezetékei, tévesen értelmezheti a jeleket. Ez jellemzően akkor fordul elő, ha traumát éltél át. Vezetékeid adatokat tárolnak, hogy elkerüljék a további baleseteket. Ha már több balesetet is átéltél, rendszered mindent potenciális balesetként értelmezhet. Vagy épp fordítva: teljesen le is állhat, és nem érzékeli az eléd kerülő veszélyeket.

Trauma

Hogy megértsük, miként lehet elkerülni a jármű meghibásodását, először tisztázzuk, mi is a trauma. Manapság gyakran halljuk ezt a szót, ami sok szempontból üdvös, hiszen azt jelzi, világunkban egyre többen értik, milyen módon hatnak ránk a megrázó élmények. A trauma definíciója segít megérteni a történéseket, és előbb megtanuljuk, hogyan találjunk magunknak hatékony segítséget. Azonban, mint minden elcsépelt kifejezés, ez a fogalom is elveszítheti valódi jelentését.

A trauma a mélyen megrázó vagy felkavaró eseményre vagy eseménysorozatra adott pszichés és érzelmi reakció. Ezek az események olyan hirtelen változások, amelyek kiragadják az érintett személyt a fizikai vagy érzelmi biztonságából. Traumatizáló a gyermekkori vagy házastársi bántalmazás, a balesetek, a természeti katasztrófák, a veszteség vagy bármely más helyzet, amely veszélyezteti a biztonságérzetet.[2] Túlterhelhetik az újabb stresszhelyzetekkel való megbirkózási képességet, így az érintett tehetetlennek vagy erőtlennek érezheti magát. Nem képes lélekben kapcsolódni, mert szervezete fokozott fiziológiai reakcióit érzelmekként értelmezi. Az érzelmek félelmetessé válhatnak számára, mert úgy gondolja, hogy mindig fájdalommal járnak.

A feldolgozatlan trauma hosszú távon is hat. Az idegrendszer – a jármű vezetékrendszere – vagy riadókészültségben lesz, vagy leáll, hogy energiát takarítson meg. A test félreérti a pillanatot. A vezetékek nehezen tudják értelmezni, hogy biztonságban van-e az adott a helyzetben, mert úgy érzik, mintha megismétlődne egy régi esemény. A jelenség hátterében az áll, hogy az idegrendszer nem dolgozta fel teljesen a traumát, és a traumatikus helyzetek nem kerülnek át a múltbeli eseményeket tároló rendszerbe. A szervezet aktív marad, és úgy reagál, mintha az esemény a jelenben zajlana – emlékbetörések (flashbackek), tolakodó gondolatok vagy intenzív érzelmi (fiziológiai) reakciók alakulnak ki.

A traumás reakciók nem mindig látványosak, akárcsak az autó motorjában hallható, szinte észrevehetetlen zörgés; rendszeres idegesség, ingerlékenység, hangulatváltozások, túlterheltség vagy lefagyás is jelezheti. Az elmének nehezére esik koncentrálni. A trauma ellopja az időt. Amikor a tested a múltban ragad, nem tud előrefelé haladni az útján. Ott maradsz, mert a világ szorongást kelt benned. A vágyak elérhetetlennek tűnnek. A kimozdulás ijesztőnek vagy legalábbis kimerítőnek tűnik. Egy ilyen túlterheltség megakadályozza, hogy belevágj a spirituális utazásba.

Könyvünk célja, hogy tájékoztasson, támogató forrásokat nyújtson, de nem fogja felszámolni a rendszeredben lévő traumákat. Folytatva az autómetaforát: van különbség egy ütközéses balesetekre szakosodott szerelő és egy autószerelő között. Ha a könyvben olvasható traumaleírások bármelyike ismerősnek tűnik, keress fel egy engedéllyel rendelkező, a mentális egészség területén dolgozó képzett traumaterapeutát, aki jártas a neuro-tapasztalati módszerekben (pl. brainspotting, belső családrendszer vagy EMDR). Tőle helyes diagnózist és gyógyulási tervet kapsz. Ő az a szerelő, akire a motorodnak szüksége van.

Az érzelmi test megközelítése és gyógyítása semmiképpen sem egzakt tudomány, hiszen mi, emberek rendkívül egyedi módon értelmezzük és tároljuk az életélményeinket, a fájdalmunkat. Léteznek azonban olyan módszerek és elméletrendszerek (mint az imént említettek), amelyeket évtizedek óta tanulmányoznak. Ezek változtatják meg a gyógyítás paradigmáját. Az egyik ilyen a Stephen Porges által 1994-ben kidolgozott polivagális elmélet.[3]

A polivagális elmélet feltárja, miként befolyásolja a vegetatív (más néven autonóm) idegrendszer és a bolygóideg az érzelmi szabályozást és a stresszreakciókat. Kulcsfogalma a biztonság mint létezésünk egyik legfontosabb eleme. A polivagális elmélet szerint a bolygóideg három ága – a ventrális, a szimpatikus és a dorzális – egymással összhangban működik, hogy a test reagálni tudjon a veszélyekre. Egyszerűen fogalmazva: csak akkor tudod befolyásolni a lelki állapotodat, ha a tested biztonságban érzi magát.

A bolygóideg a test legnagyobb paraszimpatikus (azaz a szervezet nyugalmi állapotáért felelős) idege, a koponyaalapban található nyúltvelőből induló tizedik agyideg. Ez a hatalmas ideg tartja működésben a szívedet, a tüdődet és az emésztőrendszeredet, kommunikál a szem, a középfül és az arcizmok idegeivel, stimulálja a nyelést és az emésztést. Betegségek, például szív-, gyomor-, bél-, máj-, vese-, légzőszervi vagy torokpanaszok esetén nagy valószínűséggel a vegetatív idegrendszered is érintett, mivel a bolygóideg ezeket és más szerveket is eléri. Ez az ideg a biztonságodat is őrzi.

A bolygóideg fogadja és az idegpályákban rögzíti az életélményeket, ezért egy korábbihoz hasonló esemény bekövetkeztekor a rendszered képes reagálni. Előfordulhat, hogy elképesztő intelligenciája – megkapva az agy által végzett elemzést – túl jól működik. Rendszerünk egy múltbeli traumát jelenbeli eseményként értelmezhet, és ilyenkor lefagyunk, konfrontatívvá válunk, vagy képtelenek leszünk jelen lenni a pillanatban.

A polivagális elmélet szavakba öntötte azt, amit a traumaterapeuták évtizedek óta tapasztaltak: hogy az észlelt fenyegetésekre adott neurobiológiai reakciók nem eltúlzott érzelmek. Ahogy más terapeutáknak tartott workshopjaimon is elmondom, a polivagális elmélet abban segített nekünk, hogy megszabadítsuk klienseinket a szégyenérzettől. Amikor sikerül felszámolni a traumát és helyreállítani a test biztonságérzetét, sok stresszből fakadó egészségügyi probléma megszűnik elsődleges problémának lenni.[4] Ezután már könnyebb lesz kapcsolódni belső világunkhoz. Ily módon a pszichés gyógyulás kifejezetten spirituális cselekedet.

A csakrák

A csakrák a testből kifelé sugárzó energiaközpontok. Különböző régi hindu jógikus és tantrikus írásokban olvashatunk róluk, amelyek (már több ezer évvel ezelőtt) arra jutottak, hogy ezek az energiák különböző idegvégződésekhez vagy idegfonatokhoz kapcsolódnak. Bár testünkben számos energiaközpont található, én arra a hét nagy csakrára koncentrálok, amelyek a bolygóideg és a kapcsolódó szervek mentén találhatók. Traumaterapeutaként és reikimesterként megtapasztaltam, hogyan kapcsolódnak ezek az energiaközpontok a törzs, a nyak és a fej mentén futó bolygóideghez és a kapcsolódó idegekhez. Érdekel, hogy az ősök által az egyes csakrákban hagyott üzenetek miként lehetnek a klienseim testében tárolt gyermekkori problémák szinonimái. Ezek az üzenetek nem feltétlenül traumából származnak. Általános mintákat is észrevettem azzal kapcsolatban, hogy mindennapi létünk dimenziói miként jelennek meg ezen az információs úton. Ezek az energiaközpontok tökéletesen tükrözik megküzdéseinket.

A könyv csakrákról szóló részeiben nem használok régi szanszkrit kifejezéseket. A vegetatív idegrendszerről és a finomenergiák gyógyításának és hangolásának különböző módszereiről való ismeretek elegendőek ahhoz, hogy kérdéseket tehessünk fel. Klinikai tanulmányaim alapján a csakrákat a pszichológiai tudás dimenzióiba helyezem. A terápiás üléseken való felbukkanásukkal nem követnek el árulást az ősökkel szemben.

A második fejezetben található egy ábra, amelyen azt mutatom be, hogyan áramlik ez az energia a vegetatív idegnyúlványok mentén. A könyv későbbi részében lesz egy másik ábra a csakrákról és egy a bolygóidegről is. A csakrák és dimenzióik leírásával lentről felfelé fogunk haladni. A trauma feldolgozásában a test és az idegrendszer energiájával való munka bizonyult a leghatékonyabb gyógymódszernek.[5] Ezért logikus, hogy a csakrákkal, az idegekkel és a földhöz legközelebb álló szervekkel kezdjük az ismerkedést. A test őrzi az első és legmélyebb emlékeinket, érzelmi állapotainkat és tudásunkat, hiszen, ahogy én gondolom, a test a lélek átmeneti szállása.

1. ábra: A csakrák

A medence és a napfonat között elhelyezkedő csakrákat esszenciális csakráknak nevezem. Az emberi fejlődés szemszögéből ezek a csakrák tükrözik az életutat. Összhangban vannak a bolygóideg által automatikusan végzett rekeszizom alatti (orvosi nyelven szubdiafragmatikus) folyamatokkal. Emésztő és ősi védelmi funkciót látnak el.

Az első energiaközpont a gyökércsakra. Az életben maradás üzeneteit hordozza, hiszen a fizikai tested nélkül a lelked sem lenne itt. Tested a földhöz kapcsolódik a táplálékért, a biztonságért pedig másokhoz. Ezért a gyökércsakrát a test dimenziójának nevezem.

Fiatal szervezeted életben maradása nagymértékben függ a gondozódtól. A szakrális csakrában a téged nevelő személyekhez való kapcsolódási mintáid mutatkoznak meg minden mélységükben. A hasadban érzed mind a szerető kapcsolatokat, mind a hiányukat. Ezt az energiaközpontot az érzelmek dimenziójának nevezem.

Idővel bizonyos mértékben függetlenedsz gondozóidtól, és kialakítod a külvilág felé mutatott identitásodat. Az, ahogyan másokhoz viszonyulsz, pozicionálod magad a közösségben, és látod magad a rád bízott feladatokon keresztül, a tudat dimenziójában ölt formát. Az egóidentitások erősen érezhetők a napfonatcsakrában, különösen akkor, ha nehezen találod a helyed a világban. Ez a három csakra kifejezetten a humán folyamatokkal, az emésztéssel, a kiválasztással és a szaporodással áll összhangban. Ha biztonsághiányt érzel, akkor a test ezen részén szinte biztosan zavarok jelentkeznek a bolygóideghez kapcsolódó szervekben. Ez mindannyiunkra igaz.

A rekeszizom feletti csakrák a bolygóidegnek ahhoz az ágához kapcsolódnak, amely a fiziológiai nyugalmat szabályozza, és részt vesz a másokhoz való kapcsolódásban. Ezeket a csakrákat énfejlődési csakráknak nevezem, hiszen ha sikerül megőrizni a nyugalmadat, rátalálhatsz a benned rejlő mélyebb bölcsességhez. Ez az egyik oka annak, hogy olyan sokan szeretik a szívcsakrát. Nagy hatású gyógyítóforrás, ugyanis a szívhez és a tüdőhöz kapcsolódó bolygóidegágak arra szolgálnak, hogy lelassítsanak, és segítsenek összeszedni magadat. Így fejlődik az önmagaddal és másokkal való kapcsolatod. Itt kezdődik a nyugalom, a reflexió, a kapcsolat és az intuitív tudatosság.

A torokcsakra a bolygóidegrostok csodálatos komplexumát alkotja, amely nemcsak a beszédet, hanem a hallást is lehetővé teszi. Ez az egyetlen energiaközpont, amely képes hangot kiadni, és mind közül a legerősebb csakraközpont a kapcsolódás szempontjából, legalábbis szerintem.

A homlokcsakra (harmadik szem), a spiritualitás dimenziója szimbólumok és képek segítségével elvezet a belső világodba. A középső agyterületen található szemidegek jeleket küldenek a bolygóidegnek. A szemidegek a belső spirituális üzenetek megélésében közreműködnek, és fontos szerepet töltenek be számos traumafeldolgozó módszerben.[6] Ez az energiaközpont az agy kulcsfontosságú kamrái közelében található.

A koronacsakra, amelyet az empátia dimenziójának nevezek, egy nagyobb spirituális képbe helyez. A kamrarendszer agy-gerincvelői folyadékát és a stresszreakcióban szerepet játszó fontos mirigyeket érzékeli.[7] A koponya elülső-felső területén található, és amikor ráhangolódsz, energiád simábban áramlik – egészen a gyökércsakráig. A koronacsakra egyben az az energiaközpont, amely kifelé egy magasabb dimenzióba nyúlik, és jeladóként működik, amikor kapcsolatba lépsz az univerzális forrással.

A csakrák azt tükrözik, ahogyan a megélt élmények nyomot hagytak az idegrendszeredben. Ahhoz, hogy tudd, mire kell felfigyelned, mit kell meggyógyítanod, és enyhítsd a testedbe évekkel ezelőtt beégett traumás reakciókat, fontos, hogy érzékeld a megéléseidet.

Mit várhatsz ettől a könyvtől?

Első könyvemben (A csakrák és a bolygóideg – Töltekezz a finomenergiák és idegrendszered gyógyító találkozásából. Budapest, 2024, Bioenergetic Kiadó) a bolygóideg és a csakrák egymásra hangoltságával kapcsolatos megfigyeléseimet osztottam meg. Az a könyv sok mindent lefed. A csakrák, a bolygóideg és a lélek – Utazás a harmóniába a finomenergiák és az idegrendszer segítségével inkább a módszerekre fókuszál. Hogyan fejleszd tudatosságodat, hogy megértsd, amit testet öltött lelked közöl veled. Hogyan válassz az emberi és a lelki kommunikációs rendszerek között. Hogyan mozgasd át az energiát a rendszereden keresztül. Hogyan élj kiegyensúlyozottabb és békésebb életet. Hogyan építs fel egészséges idegrendszert és életmódot. Ebben a könyvben sokkal több gyakorlat szerepel. Célom, hogy egy olyan részletgazdagabb térképet nyújtsak át, amely segít lélekteli tapasztalatokat szerezni.

A nagy útbaigazító térképekhez hasonlóan az utazás kezdetét az első rész jelzi: Itt vagy most. Az 1. fejezet bemutatja, hogyan válsz el a lelkedtől, és hogy mik az intuitív módszerek, ha kételyekkel közelítesz az élethez. A 2. fejezet a bolygóideg három állapotát és működését mutatja be, valamint azt, hogy a polivagális elmélet alapján miért tekinthetjük őket navigációs rendszernek. A 3. fejezet a bolygóideget érzékelő esszenciális csakrák földi tapasztalataiba vezet be. A 4. fejezet bemutatja, miként segítik az esszenciális csakrák és a bolygóideg égi tapasztalatai a gyógyulást, és hogyan vezetnek mélyebb spirituális tudatossághoz.

Miután megismerted az utazáshoz szükséges alapfelszerelést, jöhet a második rész: A további teendők megmutatja, hogyan használd tudatosan az eszközeidet. Az 5. fejezet olyan mindfulnessgyakorlatokat és -fogalmakat mutat be, amelyek segítenek a jelenlét és a biztonságérzet megélésében. A 6. fejezet néhány egészségügyi problémát ismertet, amelyekre figyelni kell az út során. A 7. fejezet bemutatja, hogyan gondozd bolygóideget mint elsődleges navigációs eszközödet.

A harmadik rész, az Utazás saját feltételekkel arról szól, hogyan lehet ezeket az információkat összegezni, hogy a legnagyszerűbb útban legyen részed. A 8. fejezet azokat a csodálatos módszereket mutatja be, amelyekkel – ha bízol a belső üzeneteidben és bölcsességedben, és befelé fordulsz – gyógyulásod kezdetét veheti. A 9. fejezet elmagyarázza, hogyan hallgathatod meg a bolygóideg hangját és miként ismerheted meg idegrendszered működési módját. A 10. fejezet elmélyíti a tudatosság fogalmát azzal, hogy megmutatja, hogyan vezet belső békéhez az élet elfogadása.

A könyv írásának felénél váratlan fordulat történt: életemben először övsömöröm lett. Ironikus módon pont akkor, amikor a bolygóideg egészségéről írtam. Bár minden tőlem telhetőt megtettem, hogy a tanácsaimat magam is betartsam, itt álltam, és megtapasztaltam az idegrendszert érő stressz fizikai és érzelmi következményeit. Nagyon megalázó volt. A könyvem már nem csak egy szenvedélyes projekt volt, amit át akartam adni a világnak. Tökéletesen tapasztalati alapúvá vált.

A gyógyítónak hirtelen mély gyógyulásra volt szüksége. Így hát mélyre merültem. Egyre mélyebbre. Minden reggel hagyományos vipasszana meditációval csendesítettem a gondolataimat és összpontosítottam a testemre. Újra rendszeresen jógáztam. Edzésként eddig kilométereket kerékpároztam és túlhajtottam magam – ebből visszavettem, és átálltam a tudatos járásra. A barátom kutyáját, Winnie-t sétáltatva kellemes módon tudtam vele és a természettel is összhangba kerülni. Hallgattam a belső hangra, hogy milyen légzésgyakorlatokat és mozgásokat szeretne a szervezetem a gyógyulása érdekében. Nemcsak a testem üzeneteire figyeltem, hanem megnyitottam magam egy belső bölcsességnek, amely mindannyiunkat vezet. A mélyre szállás átható és reményteljes volt. Remélem, sikerül megosztanom veled tudástáramat és az információkat, és a segítségedre lesznek.

A csakrák, a bolygóideg és a lélek – Utazás a harmóniába a finomenergiák és az idegrendszer segítségével küldetése, hogy a remény és a nyugalom felé vezető út térképe legyen. Elgondolkodtat, egyben lélegzetvételnyi időt biztosít, hogy újra rátalálj a lelkedhez vezető útra.

Jó utat!

1. [2] Friedman, Keane, and Resick, Handbook of PTSD, 230.

2. [3] Porges, Polyvagal Theory.

3. [4] Ogden and Fisher, Senorimotor Psychotherapy.

4. [5] Lanius, Paulsen, and Corrigan, Neurobiology and Treatment of Traumatic Dissociation, 457.

5. [6] Grand, Brainspotting.

6. [7] Zappaterra, “Connection to Source via the Celebrospinal Fluid.”

1. rész
Itt vagy most

1. fejezet
Legyél a kíváncsi utazó!

s

Szeretsz utazgatni? Mi az első, ami egy-egy új helyen megragad? Az időjárás? A levegőben érződő szokatlan illatok? A hangok? Ha most felidézed valamelyik úti élményedet, hol érzed a testedben?

Amikor csodálatos új kalandokat élsz át, érzékszerveid élesebbek lesznek, ugyanis idegrendszered és agyad az újdonságokra reagálva többször átkapcsol. Amikor nyaralsz, ismeretlen fogásokat kóstolsz vagy nyelvet tanulsz, rendszered átszervezi kommunikációs kapcsolatait, hogy könnyebben felvehesd az új információkat. Az ilyen újdonságok érzetszintű élményként szerveződnek a testedben.

Az új információk az agyat és az idegrendszert a neuroplaszticitásnak nevezett alkalmazkodóképességre késztetik. A neuroplaszticitás olyan, akár egy rugalmas izom, amelynek köszönhetően belső rendszerünk könnyebben alkalmazkodik a változó élményekhez. Hogyan lehet rugalmasabbá válni létezésünkben és tapasztalásainkban? Először is azzal, hogy legyünk kíváncsiak.

A kíváncsiság aktiválja az agy döntéshozatalért és problémamegoldásért felelős régióját, amely az érzelmeket is irányítja, és segít abban, hogy egy új helyzetben másképp gondolkozz és viselkedj. A kíváncsiság felfüggeszti az ítélkezést. Megkönnyíti az ismeretlenbe való belépést és lehetővé teszi, hogy a pillanatban élj. Biztonságban érzed magad, mert benne vagy a mostban.

Nem kell egzotikus távoli országokba utaznod, hogy megélhesd ezt a nagyon jelenbeli, nagyon nyitott kapcsolódást. Maradhatsz ugyanazon a helyen, ahol mindig is voltál, mégis teljesen új élményeket szerezhetsz. Csak nézz új szemmel egy régi dologra. Nézz körül úgy a nappalidban, mintha még soha nem jártál volna ott. Hallgasd másképp a partnered jól ismert hangját. Állj meg egy pillanatra. Szentelj különös figyelmet valamelyik érzékszervednek. Lélegezz. Figyelj arra, hogyan tanulja újra tested a pillanatot. Térj vissza a gyermekkori kíváncsisághoz.

Ilyen egyszerűen rugalmasabbá teheted az idegrendszeredet.

Amikor kíváncsi vagy, agyad gyermek-üzemmódban működik. Nyitott és kísérletező leszel, fel akarod fedezni a dolgokat, és a kudarcok sem jelentenek problémát. A gyerekek vizsgálgatják dolgokat, bizonytalanok, mégis meg akarják érteni őket. Amikor elvész belőled a kíváncsiság, elveszíted a kapcsolatot önmagaddal. Elveszíted ezt a gyermeki ötletszerűséget és örömöt.

Szóval, mi a kíváncsiság ellentéte? Valószínűleg minden, ami blokkolja a jelenbeli tudatosságot, és fenntartja a megszokott gondolkodásmódot. Az ítélkezés, a negativitás és a cinizmus gátolja a kíváncsiság áramlását, ezek a magatartásformák előre feltételezik, hogy az eredmény nem lesz túl jó, vagy csak a szokásos lesz. A negatív hiedelmek a félelem mintázataiba zárják az agyat és az idegrendszert.

A félelem lekapcsol

A félelem védekező reakciót vált ki, amivel csak felerősödik az a hozzáállás, amely tudatosan és tudat alatt is támogatja az önvédelmi döntéseket. A félelem ugyanis más neurobiológiai mintát hoz létre, mint a kíváncsiság. Amikor félsz, a rendszered túl- vagy alulstimulálódik.[8] A gondolkodás az agy reakcióközpontjába kerül. Ezután a védekező magatartás gyakorlatilag szokássá válik. A kapcsolatokban, a munkában és a saját természeteddel szemben is bizalmatlan, kétkedő leszel.

Ha állandóan résen vagy, képtelen leszel pontosan értelmezni tested jelzéseit, ugyanis a félelem folyamatosan masszív összehangolt reakciót vált ki az idegrendszerben. Egyetlen prioritása a túlélés. Ez gondot okozhat, amikor olyan helyen vagy, ahol nincs mitől félni, ahol komfortosan érezhetnéd magad.

Ha a félelemre adott reakció túl gyakran aktiválódik, krónikus stresszt élsz át. Ez a stressz csökkentheti a bolygóideg szabályozóképességét. Ilyenkor csökken a vagális tónus, vagyis a bolygóideg alkalmazkodóképessége, amire pedig szükség van a rendszer irányításához. Szív-, emésztési és légzési problémákkal küzdhetsz. Gyulladások is rendszeresen jelentkezhetnek. A haj és a bőr is érintett lehet. Tested azt akarja, hogy hallgass rá utazásod legkönnyebb és legnehezebb szakaszaiban is.

A testre való odafigyelés egyik eleme, hogy kíváncsi vagy a neked küldött jelekre.[9] Még stresszes időkben is feltehetsz kérdéseket. Figyeld meg a szívdobogásodat, lélegezz mélyen. Fordulj érdeklődéssel a testedben jelentkező feszülésre, és keresd meg, hol érzed. Tudatosítsd, hogyan reagál a tested. A helyzetnek megfelelően reagál? Hogyan tudnál kilábalni a helyzetből? Mire van szüksége a testednek?

Lehet, hogy a nagy utazásod nem hegyeken át és nem új országokba vezet. Lehet, hogy csak megismerkedsz a szomszédba költöző új lakókkal, vagy lesz egy új állásod, amely kényelmesebb életet fog biztosítani.

Ha képes vagy jelen lenni abban, ahogy a tested érez ezekben a pillanatokban, akkor megragadtad a személyes erődet. A jelenben élés segít megérteni a valóságot. Még ha meg is próbálnak meggyőzni valami másról, te tudni fogod, mire van szükséged, hiszen nyitott vagy a jelekre.

Gyakorlat

Írásbeli feladat: Kinél van az erőd?

Amikor történik veled valami, ami felzaklat, de valaki a környezetedben bagatellizálja az érzéseidet, energiablokk keletkezik a testedben. „Nem is olyan nagy ügy.” „De hát jól vagy.” „Nem értem, mi ezzel a gond.”

Bizonyára ismerősek ezek a reakciók. Elkeserítenek? Azon kezd járni az eszed, hogy a másiknak van igaza, annak, aki lenézte az érzéseidet, és te tévedsz? Ha valaki megkérdőjelezi a valóságodat, az szorongásként, feszültségként, hasfájásként vagy akár depresszióként is megnyilvánulhat, ha sokáig tart. Kimerültség, álmatlanság lesz úrrá rajtad, vagy elkezded azt érezni, hogy nem vagy a testedben. Ha ez tartósan fennáll, átadhatod az erődet annak a személynek, aki váltig állítja, hogy jobban tudja, mi történik veled, mint te magad.

Kezdd az utadat néhány kérdéssorral, amelyek segítenek felmérni, hogy átadod-e az erődet, és ha igen, hogyan és kinek. Ez az út vezet vissza önmagadhoz.

•Amikor megpróbálsz valamit elmagyarázni magadról, szokta valaki azt mondani, hogy tévedsz?

•Ki ez a személy?

•Milyen érzet jelentkezik a testedben?

•Nem bízol ezekben a testi jelekben?

•Úgy gondolod, mások jobban ismerik a lelki/érzelmi szükségleteidet, mint te magad?

•Mi történik, amikor felmerül benned, hogy beszélj magadról ezeknek a személyeknek?

•Milyen testi érzetet tapasztalsz ilyenkor?

•Előfordult, hogy megosztottad másokkal egy neked tetsző ötletedet, gondolatodat, de ezek heves vitát váltottak ki a környezetedben?

•Elszégyelled magad, amikor azt mondják, hogy tévedsz?

Az is fontos, hogy tudd, te mikor vonod kétségbe mások valóságát. Íme néhány kérdés, amelyek segítenek reflektálni a mások iránti reakcióidra.

•Van valaki, akit nehéz végighallgatnod, amikor a gondjairól beszél?

•Úgy gondolod, hogy csak a te módszered a helyes?

•Hogyan és kivel szemben viselkedsz így?

•Milyen érzet jelenik meg ilyenkor a testedben?

•Hogyan tudnál lassítani, hogy meghallgasd mások valóságát?

Az idő múlásával az élet új gondolkodásmódokat, szempontokat és megközelítéseket tár eléd. Maradj kíváncsi arra, ami az utadba kerül. Maradj nyitott a lehetőségekre. Nem gyengíti a pozíciódat, ha meghallgatod azokat, akiket nem értesz. Ha teret adsz a kíváncsiságnak, közelebb kerülsz az igazságodhoz, és erősebbé válsz.

Belső utazás

A legjobb – és valószínűleg a legrémisztőbb – utazás a belső utazás. És mivel a saját utadról van szó, az összes rád váró út közül ez a legértékesebb. Csak te élheted át. Tényleg te vagy az egyetlen, aki végigmehet rajta. Ebben létezik lelked egyedi energiája. Ahogy kíváncsian figyeled tested üzeneteit, egyre mélyebbre jutsz. Lelked végig azt várja, hogy újra kapcsolódjon veled. Ez az öröm. Béke, empátia és együttérzés. Amint sikerül kapcsolódnod a lelkedhez, azt érzed, az út minden rád váró eseményére felkészültél.

Ellentmondásosnak hangzik, de a lelkedhez vezető út a test üzeneteire való ráhangolódás. Fizikai valód a barlang bejárata, amely a hívogató, fényes visszhanghoz vezet. Lelked sosem fog rossz útra terelni, de először meg kell tanulnod hallgatni rá. Ne hagyd, hogy mások irányítsák utazásodat azzal, hogy megmondják, mire van szükséged. A lelked meg fogja mondani. Ne hagyd, hogy a kétség eltereljen a belső iránytűtől. A lélek hívó szava a legjobb GPS-rendszer, amivel rendelkezel.

Lelkedben van egy éteri játékosság. Beépült a fizikai testedbe, és sokszor úgy irányítja, mint egy sofőr az autót. Előfordul, hogy az autó vezetékei felülírják a sofőr akaratát. Ha kíváncsi maradsz erre a kölcsönhatásra, kézben tudod tartani a rendszeredet.

Próbáld ki a következő gyakorlatot, mielőtt túlságosan elmerülnél a gondolatokban.

Gyakorlat

Ragadd meg a pillanatot!

Hagyd abba, amit éppen csinálsz, és figyeld meg, mi zajlik a testedben. Ne próbálj semmit megváltoztatni vagy elemezni. Csak legyél kíváncsi. Mindegy, hogy állsz vagy ülsz, fekszel az ágyadon, és olvasol. Semmin ne változtass.

•Figyeld meg, milyen energia dominál a testedben.

•Helyezd oda a tenyered, ahol a legjobban érzed az energiát.

•Maradj egy pillanatig így, és kapcsolódj ehhez a területhez.

•Vegyél egy lélegzetet oda, ahová a tenyered tetted.

•Legyél kíváncsi.

•Most tedd a másik kezed a szívedre.

•Lélegezz a szívedbe.

•Vegyél még néhány lélegzetet a szívedbe, majd vezesd a figyelmedet a másik kezedre.

•Mit tapasztalsz?

•Megváltozott a testi érzet?

•Figyelj a kezeid körüli energiára.

•Mit észlelsz?

•Maradj így, ameddig csak jólesik.

•Amikor visszatérsz a tevékenységhez, figyeld meg a testedet.

•Mi változott meg?

A gyakorlat során rendszered újraformázta magát. Érintéssel és kedvességgel fordultál a testedhez, így a bolygóidegen és a szívcsakrán keresztül biztonságba helyezted. Érezted, hogy az elméd megnyugodott?

Ez az erő már benned van. Az együttérzés és a kíváncsiság segít jelen lenni önmagad számára.

Az út feltérképezése

Már az anyaméhben is érezted a testedhez való erős kapcsolódást, megszületésed pillanatában pedig a lelked is kapcsolatba lépett fizikai éneddel. Csecsemőkorodban a testeden keresztül tudtad megfejteni a táplálék, a félelem és a szeretet teljességét. A tested révén tanultál meg másokkal játszani, és a tested jelzett, amikor nem voltál biztonságban. Érezte a térdhorzsolás fájdalmát és a rád törő éhséget. Felismerte a szorongást, amikor éjszaka egyedül maradtál egy sötét szobában, a haragot, amikor nem hallottak meg, és a szeretetet egy gyengéd ölelésből.

Hány olyan érzelmi élményt éltél át, amelyet a tested jelzett, de mások megkérdőjeleztek? Nehéz megmondani. Hányat hessegetsz el most te magad? Tanulj meg újra kíváncsian feléjük fordulni. Ahhoz, hogy megtanuld nem kétségbe vonni a tested által közvetíteni kívánt érzelmi jeleket, először is nem szabad semmibe venni őket.[10]

Lehet, hogy azért hagyod figyelmen kívül a tested üzeneit, mert annak idején jó szándékú, de fáradt szüleid nem vették észre a jeleket, esetleg tanáraid, gondozóid vagy barátaid kifejezetten hárították őket. A fizikai önmagadtól való elszakadás mikéntje a körülötted lévő felnőttek viselkedésének tükröződése is lehetett. Ne feledd, a leválásról ők is ugyanazokat a mintákat kapták, mint te. Nem taníthattak neked olyat, amit maguk sem tudtak. A trauma egyik legnehezebb aspektusa, hogy a múltat úgy érzékeljük, mintha a jelenben zajlana. Ennek az a magyarázata, hogy a traumatikus élményeket gyakran nem sikerül maradéktalanul feldolgozni az agyban. Ahelyett, hogy múltbeli eseményként kerülnének tárolásra, aktívak maradnak, a test és az elme pedig úgy reagál, mintha a trauma még mindig zajlana. Ez flashbackekhez, tolakodó gondolatokhoz vagy intenzív érzelmi reakciókhoz vezethet, amelyeket a traumára emlékeztető dolgok váltanak ki.

Sokan úgy érzékelik a traumát, mintha a szokásos időfolyamon kívül létezne. A múlt nem befejezettnek, hanem inkább valami folyamatosnak és állandóan jelen lévőnek tűnik. Az illető azt érzi, hogy beragadt, hogy csapdába ejtette a traumája, és képtelen továbblépni, mert teste és elméje folyamatosan úgy reagál a múltra, mintha most történne. Ez a jelenség az újraélés, és tulajdonképpen a poszttraumás stressz-szindróma (PTSD) egyik fő jellemzője.

Sheila története: Nem akartam látni az akadályokat

Amikor sikerül magadra hangolódnod, meg tudod szakítani a ciklusokat, mivel tudod, mire van szükséged. Ha nem vagy jelen, ugyanazokat a destruktív mintákat követed, amelyek gyerekként a túlélésedet támogatták. Ezek a minták sokszor annyira ismerősek, hogy szinte könnyűnek tűnnek – kivéve, amikor nem azok. Kliensem, Sheila története pontosan erről szól.

Sheila ötvenöt éves, három kamasz anyja. Az első ülésünk napján még meg sem láttam, de már hallottam, hogy közeledik a folyosón. Nem egyszerűen jött, inkább szaladt. Energikus volt, de kaotikus. Hangja a várószobában is hallatszott. Folyton elejtette, amit a kezében tartott, még a cipője is le-lecsúszott a lábáról, ahogy felém tartott. Göndör, barna haja a szemébe lógott, és az arcából csak elfújta a tincseket. Az ülés elején kiderült, hogy antidepresszánsokat és szorongáscsökkentőket szed, hogy átvészelje a napokat. Különböző alvássegítő gyógyszereket is használ, mert szerinte csak így képes normális időben lefeküdni. „Mondtam az orvosomnak, hogy egyik sem hat” – közölte az első ülésünkön.

Elvált volt, de panaszkodott, hogy a „férje” állandóan náluk van. Sheila egy helyi bankban dolgozott pénztárosként, és panaszkodott, hogy a felettese miatt mindig lemarad az adminisztrációs posztokról. Kimerülten ér haza a munkából, de ahogy elmondta, vacsorát kell főznie a gyerekeknek, be kell raknia a mosást, még a férje holmijait is ő mossa.

– Mintha el sem váltunk volna – mondta. – Hetente vagy öt estét is nálunk tölt, és néha velem alszik.

– Hogyhogy ilyen gyakran nálatok van? – kérdeztem.

– Ja – kisimította a haját az arcából –, hát látni akarja a gyerekeket.

Gyanítottam, hogy az ex azért jár át, mert Sheila remekül vezeti a háztartást, le is fekszik vele, ő pedig szabadon jöhet-mehet.

Sheila pénzügyei is romokban hevertek, ugyanis a volt férje segítsége nélkül tartotta el a gyerekeket. Amikor arról beszélgettünk, milyen korlátokat lehetne felállítani, hajthatatlan volt, mondván, szó sem lehet ilyesmikről.

– Összeomlana a család, ha nem tennék meg mindent értük.

Amikor megjegyeztem, hogy a tizenöt, tizenhat és tizenhét évesek legalább főzni és takarítani már tudnak, mintha fel sem fogta volna. Beszéltünk az öngondoskodásról; azt mondta, nincs rá ideje. Kérdezgettem a szüleiről; kiderült, hogy az anyja még él, és Sheila az egyetlen, aki rendszeresen elviszi a rendelésekre.

– A gyerekek vezetnek? – kérdeztem.

– Igen, de nem merem rájuk bízni a mama fuvarozását – felelte.

Panaszkodott, hogy nem tud lefogyni, hullik a haja, reggelente kimerült. Klasszikus mellékvese-kimerültség volt, de erről hallani sem akart. Az első néhány ülést dühös panaszkodással töltötte, a végén szinte ragyogott az önelégültségtől. Arcán vörös foltok jelentek meg, egyre szaporábban vette a levegőt.

Az első benyomásaim alapján nem gondoltam, hogy drogozna, vagy alkoholproblémái lennének, inkább azt feltételeztem, hogy a mások iránti harag tartja lendületben.

Sheila esetében az volt a szándékom, hogy időt adjak neki, amíg kialakul benne a biztonságos rutin, és hogy lássam, visszajár-e, és hajlandó-e energiát fektetni a gyógyulásba. Tényleg azt akartam, hogy érezze: figyelek rá. Az, hogy emelt hangon panaszkodott olyan dolgokról, amelyeknek az irányítása a saját kezében volt, miközben váltig állította, hogy tehetetlen ezekben a kérdésekben, arról árulkodott, hogy borzasztó nagy szüksége van arra, hogy meghallgassák. Azonban a kommunikációs mintázatát meg kell változtatnia, ha nyugalmat akar.

A harmadik ülésen, amikor Sheila megint a főnökét szidta, előrehajoltam és megkérdeztem:

– Hol érzékeled ezt az energiát a testedben?

– Miféle energiát? – kérdezte döbbenten.

Arca elvörösödött, és láttam, hogy a szíve hevesen ver. Kezemet a szívemre tettem, és rámosolyogtam. Sheila is ugyanezt tette, még mindig kissé zavartan. Hosszú szünet után megszólalt:

– Édes istenem.

Bólintottam, és tovább mosolyogtam, nem véve le róla a tekintetemet.

– Kiugrik a helyéről!

Megsimogatta a szívét.

– Vennél egy lassú lélegzetet?

Sheila kinyitotta a száját, hangosan beszívta a levegőt, majd kifújta.

– Próbáld így.

Beszívtam a levegőt az orromon át, majd lassan kifújtam a számon át.

– Figyeld meg, milyen érzés.

Többször is megismételte a lassú légzést. Láttam, ahogy arcán a vörös foltok elhalványulnak és vállai leereszkednek. Levettem a kezem a mellkasomról, és mosolyogtam.

– Na, mit szólsz?

– Hűha – ingatta a fejét. – Nem tudtam, hogy így is lehet érezni.

– Nos – mondtam –, idővel még ennél is jobban érezheted magad. Ez csak egy kis ízelítő volt a jövőből, de ehhez egy kicsit másképp kell csinálni a dolgokat.

Sheila rám nézett, könnyek gyűltek a szemébe.

– Kérlek, ne hagyj magamra. – Hangja gyengének és kisgyerekesnek tűnt. Ez volt az első alkalom, hogy felsejlett benne a legkisebb sebezhetőség is.

– Nem hagylak el – mondtam.

Köhintett, és bólintott, egész sápadt volt az arca.

– Jó. Csak nem akarom, hogy megint valaki elhagyjon.

– Együtt fogjuk megoldani a dolgokat – mondtam. – Nem akarom, hogy ilyen rosszul érezd magad. Lassan haladunk, jó?

– Rendben – felelte. – Csak megszoktam, hogy én irányítok. Megrémít, ha nem tarthatok mindent kézben.

– Megértem – mondtam. – Nem akarlak irányítani. Csak szeretnék néhány olyan módszert mutatni, amivel valóban kézben tarthatod a dolgokat.

– Hm, azt hiszem, még soha senki nem fogalmazott így.

A terápia kezdeti szakaszában Sheila mesélt az apjáról, a semmiből előtörő, kiszámíthatatlan, erőszakos dührohamairól. Hogy amikor már semmilyen módon nem tudott apja kedvébe járni, az ágy alá bújt.

– Oda rejtettem a sütiket és az édességeket – mondta. – Sokszor az volt az egyetlen menedékem.

Anyja hosszú műszakokban dolgozott, néha két helyen is. Sheila úgy érezte, az egyetlen ember, aki nem dühös rá, nem védi meg. Azon tűnődött, vajon anyja azért dolgozik-e annyit, hogy elkerülje a férjét.

– Goromba fráter volt – mondta. – Sosem tudtam, mikor borul ki. Nem ivott. Vagy ha ivott is, én nem vettem észre. Aztán a bátyám is olyan lett, mint ő. Mintha gyufával a kezemben sétáltam volna be egy tűzijátékraktárba. – Lehajtotta a fejét. – Aztán, hogy megszabaduljak tőlük, férjhez mentem, de mit ad isten, pont olyan férfit választottam, mint ők.

Ahogy Sheila beszélt, arca egyre kifejezéstelenebb lett, és elkezdett összeroskadni.

Az ablakra mutattam. Kint egy sétány és egy tó volt.

– Talán furán hangzik, de nem akarsz sétálni egyet? – kérdeztem.

Felnézett, meglepődve, hogy még a szobában vagyok, majd bólintott, hogy mehetünk.

Amit Sheila nem tudott, és amit a traumamunkánk során fog megtudni, az az, hogy beszélgetés közben elszakadt a testétől, azaz disszociált. A tó körüli lassú séta egy olyan cselekvés volt, amely biztonságosan visszavitte a testébe.

Elmagyaráztam neki, hogy az első feladatunk az lesz, hogy megértse és azonosítsa a deaktivált reakciókat. Hogy nem jellemhiba, ha miközben a biztonságérzet hiányáról beszél, disszociál. Az idegrendszere próbálja megvédeni, ahogyan az apja dührohama alatt is tette. Elkezdtünk dolgozni néhány módszeren, hogy másképp mozogjon. Segítettem neki megérteni, hogy a test miként reagál a stresszre, és különböző tesztekkel feltérképeztük a mintázatait. Mielőtt belevágtunk volna a traumák feldolgozásába, segítenem kellett Sheilának, hogy jelen tudjon maradni, és ehhez kellően biztonságban érezze magát a testében. Ez a felkészülés, mivel kifejezetten együttműködésre és támogatásra épül, biztonságossá teszi a munkakapcsolatot.

Sheila egy ideig nem tudta megtalálni a testében az egyensúlyt, mert sietős, kaotikus tempója, mintha valami elől menekülne, megakadályozta ebben. Ahogy belépett a rendelőbe, hirtelen „menekülési reakció” tört rá, amit egy pillanatnyi bezárkózás vagy lefagyás követett. Mivel lassan haladtunk azzal, hogy újra kapcsolódjon a testéhez, az alapokkal kezdtük.