Az
auschwitzi
karnagy

Egy hadifogoly, aki ezreknek adott reményt

Jaci Byrne

részlet

Budapest, 2022

A fordítás alapjául szolgáló mű:
Jaci Byrne: The Music Maker of Auschwitz IV

Copyright © Jaci Byrne
First published 2021
This edition published by arrangement with Big Sky Publishing, Newport NSW, Australia
All rights reserved.

Borítóterv © Pen and Sword Books

Hungarian translation © Szűr-Szabó Katalin, 2022
© XXI. Század Kiadó, 2022

ISBN 978 963 568 117 4

21. Század Kiadó – XXI. Század Kiadó Kft., Budapest
Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Kiadványfelelős Kovács-Rényi Anna
Szerkesztette Tegyi Tímea
Előkészítés Tomka Eszter
Korrektúra Spirk Ildikó

Elektronikus változat Ambrose Montanus

Igaz történet Henry Barnes Jackson első ezreddobos második világháborús naplója alapján

Néhai nagyapámnak, Henry Barnes Jackson első ezreddobosnak ajánlom (1898–1964).
Ötödik zászlóalj, gyalogos határezred, szolgálati nyilvántartási szám: 3591894,
hadifogságban töltött idő: 1940–1945,
hadifogoly-nyilvántartási szám: 4726.

Prológus

1940. május 29., Franciaország

Visszavonulóban vagyunk. A sebesülteket Dunkirkbe visszaszállító teherautók közül a másodikon utazom. Azonos irányban haladunk a visszavonuló erőinkkel. Minden ember kétségbeesetten igyekszik a szülőföld felé, hogy az átszervezés és újbóli felfegyverkezés után újult erővel térjen vissza a fritzek ellen vívott háborúba. Egy keresztúthoz érve balra fordulunk, pedig én úgy érzem, jobbra kellene, de hátul ülök a sebesültek között. Odakiáltok a sofőrnek, de azt válaszolja, hogy az előtte haladó teherautó túl gyorsan hajt, nem tudja megállítani a vezetőt, hogy megbeszélje vele, ezért követnünk kell.

Végzetes lépés.

Jó pár kilométeren át haladunk az úton, aztán golyók kezdenek süvíteni körülöttünk. Mielőtt észbe kapnánk, a németek már körül is vesznek minket.

Megdöbbenve és hitetlenkedve nézek a sebesültjeimre, egyenként egy-egy pillantással próbálom gondolatban felmérni az állapotukat, mintha még a segítségükre lehetnék szegény fickóknak.

Rám parancsolnak, hogy szálljak le a teherautóról. A torokhang felé kapom a fejem, ahonnan a parancs elhangzott, és látom, hogy a forrása egyenesen rám szegezi a fegyverét, tehát teszem, amit mond, és vonakodva lekecmergek a teherautó végéből, aztán a foglyul ejtőm elé állok. A német tiszt utasít, hogy vegyem le a pisztolytáskát tartó övemet, és dobjam el a revolveremet. Nem tehetek mást, engedelmeskedem. Aztán puskatussal az arcomba vág, a hangos csattanásra meglódul a fejem és a másik irányba lendül, az orromból vér csorog és folyik le az egyenruhámra. A fritz tört angolsággal gúnyolódik rajtam:

– Hosszú az út Tipperarybe, mi?

Amikor nem reagálok, dühösen villan a tekintete, mire elfordítom a fejemet. Az arcátlanságom még jobban felbőszíti, rám parancsol, hogy nézzek rá, de amint ráemelem a tekintetem, már rám is üvölt, az arcát eltorzítja a gyűlölet és az utálkozás, undorító szájából nyál fröcsög. Nem értem a nyelvet, de a mögöttes tartalmat igen. Látja a szememben az engedetlenséget. Újra meg újra gyomron vág, amíg hétrét nem görnyedek a fájdalomtól. Kuncog és felemelt kézzel felhívja az emberei figyelmét. Azok nevetnek, és ez az a pillanat, az időben az a másodperc, amiről pontosan tudom, hogy örökre bevésődik az emlékezetembe. Emlékezni fogok, hogy ellopta a méltóságomat. Emlékszem majd a szégyenre.

De nincs vége. Még nincs. Rám parancsol, hogy álljak egy falhoz, és félek, hogy eljött az időm. Elég rövid idő, csupán hetek teltek el azóta, hogy eljöttem Angliából, a szívem még tele volt reménnyel, és a mellettem ülő fiúk a vitézségről énekeltek hazafias dalokat.

A fritz tiszt lehajol, felveszi a revolveremet, és átadja a puskáját a mögötte álló, vigyorgó gazembernek. Félelemtől bénultan nézem, ahogy a fejemhez emeli a saját fegyveremet. Kinyújtja a jobb karját, a bütykei kifehérednek, amikor megmarkolja a fegyvert, az ujját a ravaszra szorítja, és lehunyja a bal szemét, hogy célba vegyen, miközben sebesen peregnek le előttem az életem emlékei.

Tartalom

Prológus

Első fejezet – Ismét a háborúba

Második fejezet – Véres csaták és hangversenyzongorák

Harmadik fejezet – A fritzek fogságában

Negyedik fejezet – Pokoli menetelés és munkatáborok

Ötödik fejezet – Szomorú hírek hazulról

Hatodik fejezet – A harci szellem megőrzése

Hetedik fejezet – Oroszország átáll

Nyolcadik fejezet – Engedetlenség a táborban

Kilencedik fejezet – Hasfájás és szívfájdalom

Tizedik fejezet – Embertelenség és tragédia

Tizenegyedik fejezet – A háború végeérhetetlennek tűnik

Tizenkettedik fejezet – Áldozatokat követel a kétségbeesés

Tizenharmadik fejezet – Éltet a remény

Tizennegyedik fejezet – Hosszú várakozás

Tizenötödik fejezet – A németek visszavonulnak

Tizenhatodik fejezet – Egy újabb hosszú menetelés

Tizenhetedik fejezet – Vége

Tizennyolcadik fejezet – Hazatérés!

Tizenkilencedik fejezet – Haza Whitehavenbe

Huszadik fejezet – Nem erre a visszatérésre számítottunk

Huszonegyedik fejezet – Még mindig értetlenül

Huszonkettedik fejezet – Blackpool

Huszonharmadik fejezet – A feledés tánca

Huszonnegyedik fejezet – Vissza a whitehaveni muzsikához

Huszonötödik fejezet – Folytatódik az élet, jönnek az esküvők

Huszonhatodik fejezet – Egy tisztességes, jó ember

Lassan véget ér a nyár

A Jackson katonakarmester második világháborús naplójában szereplő emberek nevei és rangjai

A szerző megjegyzése

Köszönetnyilvánítás

Képmelléklet

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Barlow – SIL Open Font License
Jost – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0