jelenkor

A kötetet Rácz Nóra illusztrálta

Elektronikus kiadás
© Varró Dániel, 2007, 2016, 2025
© Rácz Nóra, 2007, 2016, 2025

ISBN 978-963-518-551-1

Megjelent Budapesten 2025-ben
Felelős kiadó a Jelenkor Kiadó ügyvezetője
A Jelenkor Kiadó az LS Kiadói Csoport tagja
Szerkesztette Csordás Gábor
Olvasószerkesztő Györke Mária
Az első kiadás szövegét gondozta Jónás Tamás
A kötetet Rácz Nóra tervezte és illusztrálta
Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Újdonságaink, eseményeink, valamint kedvezményes
ajánlataink megtalálhatók megújult webáruházunkban,
a booklove.hu-n!
www.booklove.hu

Elektronikus verzió: eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

„Látod azt a mackót meg azt a mókust? Hát azok mi vagyunk: ő meg én.”

(John Osborne: Dühöngő ifjúság)

„igazán valami szépet akartam írni neked, te kedves,
hát ez nem ment, és ráadásul aludni se hagylak,
akkor legalább gyorsan véget vetek ennek a kurva szonettnek”

(Petri György)

„Kedvedért péklegény leszek,
thai péklegény leszek nagyon”

(Szőcs Géza)

Se óda, se bordal

Jöjj, hajnali Múzsa, és írni segíts,

nem jön ceruzámra se óda, se bordal.

A papír egy üres, korareggeli beach,

jöjj hónod alatt boogie boarddal.

Kávék fanyar, őszi levét iszom én,

s úgy vágyom azokra a nyári vizekre…

Vörösödve feküdni a beach közepén,

míg jössz a homokba zizegve.

A szivacskutya hangja. Amint leverem.

Folyatom tele langyos vízzel a kádat.

Kutyaként ugrál föl a hű szerelem

rád, nyalja a tenger a lábad,

úgy jössz boogie boarddal a hónod alatt…

Állát kacorozza derűsen az Isten,

nagy, bumszli, piros seb az égen a nap.

Hova tűnt el ez, én kicsi giccsem?

Hol a hajnali pír, mi dereng le miránk,

hol a part, amin ődöngtünk mi merengve?

Sunyít a homokban a néma szilánk.

Megvágja az arcom a penge.

Lám, valaha kegyelt a te égi atyád.

Volt egy ihletteli, hajnali óra.

De a boldogságot, e régi gatyát

kinőttem egészen azóta.

És ugyan mit vennék helyette fel én,

a napra miben ki lehet gyalogolni?

Turkálok a polcon – semmi remény,

csupa régi, kinőtt, gagyi holmi.

S te a Léthe vizéből buksz csak elő,

már ott boogie boardozol, isteni lányka.

Míg trappol a parton a trampli idő,

a radírfeledés elefántja.

De mit vesződöm én tevéled, édes, annyit?

De mit töröm magam? Mit alkalmazkodom,

mint drága porcelánok között egy masztodon?

S a maszkodon miért nem birok átlátni vagymit?

Miért nem látok át, babám, a maszkodon?

De nem panaszkodom.

S te mit, te mit velem?

Köröttem mit forogsz-

sürögsz te hittelen?

Becéző szót fülembe rutinnal mit gügyögsz?

Gatyáim mit mosod ki? Aggódva, eltökélve

m a k ő a s k ?

i g i k
z ö

t g e
á t

a
t
r é

t

í l

o

t r

d

ó e

–

De mit varrod meg, édes, lukas pulóverem?

Látod, ez a vers is hogy szét akar szakadni itt nekem.

Ez egy kettős szonett különben, huszonnyolc soros.

Szóval hogy hogy van ez. Törődötten törődve

egymással mit vesződünk egymásban elvesződve?

Mit vagyok én ilyen aprócska méretű?

kímélni ujjbegyed, mit össze annyi tű szúrt –

nem szó szerint, hanem úgy értve, hogy a gondok.

De versemen, no nézd, mit bök, mit szalad át…?

(Mit varrod vissza mindig ingemre

a

z

t

a

o m

g b

( o

? t

A stressz, a félsz, a hiszti, a nyűgök, macerák.

Vers az elektronikus levelekről, amiket váltunk

Hát el vagyok egészen andalodva,
és gyönge szívem, ímé, reszketeg,
mióta éjjelente, hajnalonta
veled titokban ímélezgetek.

Nem kell megszólítás, se semmi cécó,
és az se baj, ha nincsen ékezet,
csak kebelembe vésődjék e négy szó,
hogy: Önnek új levele érkezett!

Az egész világ egy linkgyűjtemény,
az emberek, a tárgyak benne linkek,
bárhova kattintok, te tűnsz elém,
te vagy felvillanó websiteja mindnek.

Te dobogsz bennem, mint versben a metrum.
Föltettem háttérnek a képedet,
s míg körülöttünk szikrázik a chat room,
látlak, miközben vakon gépelek.

Hiába nem láttalak még, az embert,
ha minden betűd mégis eleven,
ha érezlek, mint kisujjam az entert,
van nulladik látásra szerelem?

A stressz, a félsz, a hiszti, a nyűgök, macerák…