Budapest, 2025

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Sarah Adams Beg, Borrow or Steal

Copyright © 2025 by Sarah Adams

All rights reserved.

All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form.

This edition published by arrangement with Dell Books, an imprint of Random House, a division of Penguin Random House LLC

Hungarian translation © Nagy Marietta, 2025

© Next21 Kiadó, 2025

ISBN 978 615 6821 23 2

Sziasztok, szorgalmas méhecskék!

Ti ragyogó, kritikus, tökéletességkeresők.

Ti, akik olyan keményen dolgoztok,
és mindent kézben tartotok,
gyertek, üljetek le mellém egy kicsit,
és tegyétek le a terheteket!

„Mihez érdemes legjobban ragaszkodni az életben? Egymáshoz.”

Audrey Hepburn

SZERZŐI MEGJEGYZÉS ÉS TARTALMI FIGYELMEZTETÉS

Kedves Olvasó, nagyon izgatott vagyok, hogy bemutathatom neked Emilyt és Jacksont! Ha az a fajta olvasó vagy, aki, mielőtt elkezdi az olvasást, szeret tudni arról, hogy olvasmánya súlyosabb témákat és azok lehetséges kiváltó okait is érinti, akkor kérlek, vedd figyelembe, hogy ez a könyv ilyen témákat is tartalmaz; megjelenik benne a gyász és az azt kísérő enyhe depresszió, valamint egy narcisztikus szülőt is ábrázol. Ezeket a témákat azonban nagy körültekintéssel úgy írtam meg, hogy inkább vigaszt nyújtsanak, mint fájdalmat okozzanak. Hasonlóképpen, ha inkább a szexjelenetektől mentes románcokat kedveled, és szeretnéd kihagyni az intim helyzeteket tartalmazó részeket, akkor ugord át a 25. és a 32. fejezetet! Kellemes olvasást!

FELADÓ: Emily Walker <E.Walker@MRPS.com>

CÍMZETT: Jack Bennett <J.Bennett@MRPS.com>

DÁTUM: december 19., kedd 18.34

TÁRGY: FONTOS!

Kedves Jack!

Azt csiripelik a madarak, hogy elmész, és én akartam lenni az első, aki azt mondja, hogy… ne felejtsd el elvinni az összes vackodat a pihenőszobából! Pontosabban: az undorító, sötétre pörkölt babkávédat.

Kívánom a legrosszabbakat!

Emily

FELADÓ: Jack Bennett <J.Bennett@MRPS.com>

CÍMZETT: Emily Walker <E.Walker@MRPS.com>

DÁTUM: december 19., kedd 18.38

TÁRGY: FONTOS!

Kedves Emily!

Nyilvánvaló, hogy küszöbönálló távozásom elkeserít. De ne aggódj, egyszer újra megtalálod a boldogságot! Ne félj sírni, amikor úgy érzed, szükséges, mert ahogyan az osztálytermedben kifüggesztett plakáton is áll, minden érzés fontos.

Kívánok neked jobb ízlést!

Jack

ELSŐ FEJEZET Emily

Nem számít, ki vagy, ha egy hüvelykujj nagyságú városban élsz, akkor mélyen magadba fojtod, és soha nem vallod be, hogy nem tetszik a frizura, amit a fodrász csinált.

Pontosan ezért szeretem inkább a saját kezembe venni a dolgokat, és nem hagyni, hogy a körülmények idáig fajuljanak. Mivel hajlamos vagyok kimondani a véleményemet, és emiatt túl gyakran hozok bajt a fejemre, tudom, hogy Virginia soha nem bocsátja meg, ha a vágás után közlöm vele, hogy utálom a hajamat. Délre mindenkinek elmondja majd a mi jelzőlámpa nélküli városunkban, hogy én vagyok a legválogatósabb, legrigolyásabb vendége. Azonnal elkezdődik a gúnyolódás és a piszkálódás, és fél hatra, amikor elmegyek a The Dinerbe, valaki majd felbukkan a semmiből, és megkérdezi: Biztos, hogy ez a boksz elég jó neked, vagy szeretnéd inkább azt, amit a királynőnek tartunk fenn?

És itt nem állna meg a dolog. Attól a naptól kezdve egy Emily királynőnek fenntartva feliratú táblát helyeznének az asztalra, és semmi, amit teszek vagy mondok, nem bírná rá őket arra, hogy eltávolítsák.

Ha úgy tűnik, hogy túlreagálom, kérem, jusson eszetekbe, hogy ez ugyanaz a város, amelyik tavaly egy rágalomhadjárat kíséretében petíciót írt és aláírásgyűjtésbe kezdett annak érdekében, hogy a legfiatalabb húgomat (aki akkor, ne feledjétek, huszonhat éves volt) arra ösztökéljék, hogy ne randizzon Will Griffinnel, mert szerintük Annie túl jó volt a sráchoz. Willnek végül sikerült megnyernie őket (Annie + Will mindörökké), de a petíció a végeredménnyel együtt ott lóg bekeretezve a The Dinerben, a város lakóival pózoló Dolly Parton képe mellett. Mármint a város szinte összes lakójával pózoló Dolly Parton képe mellett. Az itteniek ugyanis megtudták, hogy az énekesnő útközben megállt itt ebédelni, mire valaki felhívott egy másik valakit, aki hívta az unokatestvéreit, az meg a legjobb barátját, aki hívta a nagynénje barátját, így aztán mindannyian megjelentek, és most ott vannak egy hatalmas csoportképen.

A történet tanulsága: Soha ne becsüld alá, mire képes a kentuckyi Rome városa!

A szőkítő szaga égeti az orrom belsejét, miközben Virginia – a három fodrász egyike a környéken – közvetlenül az arcom mellett összekeveri a hidrogén-peroxid port a színezőkrémmel. Olyan lassan kavargatja a cuccot, hogy még egy csecsemő is gyorsabban csinálná, de ezt a gondolatot megtartom magamnak, és felidézem azt az elmémben kreált félelmetes kincsesládát, ahová a legellenszenvesebb gondolataimat zárom el. Fekete acélból készült, és éles fémvillák borítják. A dolog halálos, és arra készült, hogy megőrizze a békét a mindennapi életemben.

– Nos, nem szeretek pletykálni – kezdi Virginia, a mellettünk folyó beszélgetéshez kapcsolódva, ugyanis Hannah (a másik fodrász) és vendége, Shirley, azt találgatják, mi lehet az oka, hogy a héten minden csomagunkat késve kézbesítették. Shirley több mint huszonöt éve recepciós abban az általános iskolában, ahol tanítok. Úgy falja a pletykákat, mint más a multivitaminokat.

– Történetesen láttam, ahogy egy bizonyos illető elhagyta Brad házát a minap reggel – folytatja Virginia.

Brad a postásunk, ha nem lenne nyilvánvaló.

A szalonban rajtam kívül mindenki izgalomba jön. Engem túlságosan leköt, hogy a szőkítőt bámulom, ami nem fog magától összekeveredni, mivel Virginia lustán lóbálja az arcom előtt. A többi hölgynek címzett pikáns vigyora azt súgja, hogy nem áll szándékában serényebben melírozni a hajamat.

– Úgy érted…? – hitetlenkedik Hannah, és megtorpan; egyik kezében az ollót, a másikban pedig Shirley ősz hajtincsét kilencvenfokos szögben tartva – a vágás előtti pillanat.

– Igen – mondja Virginia jelentőségteljesen, gonosz kisvárosi csillogással a szemében. Ha most lefényképeznénk ezt a jelenetet, a kép tökéletesen tükrözné a Kentucky állambeli Rome-ot.

– De az a nő férjnél van.

– Már nem sokáig. Ha Hayes megtudja, mit művelt a felesége a szexi postással, azt hiszem, látni fogjuk, ahogy kiszórja az udvarra Evelyn ruháit és Brad neon bokszeralsóit, amiket mindig kivillant. – Megáll, és összevonja a szemöldökét. – Őszintén szólva, szerintem Brad és Evelyn szép kis pár lennének.

Bármilyen mókás is ez (és nem szarkasztikusan értem, mert magam is benne vagyok egy jó kis szaftos pletykálkodásban), véletlenül pont tudom, hogy a szőkítő, ami már egy ideje alufóliába csomagolva fent van a tarkómon lévő tincseken, veszélyesen közel áll ahhoz, hogy leégesse a hajamat. Virginiának muszáj lenne minél hamarabb felkennie a második adagot, hogy elkezdhesse leöblíteni a tarkómat, miközben a fejem többi részén dolgozik a vegyszer. A hajam természetes sötétszőke, és jobban szeretem, ha a melírcsíkjaim feltűnésmentesen keverednek a frizurámba – és nem rikítanak olyan fényesen, hogy a földönkívüliek is kiszúrják.

A keverőtál ismét az arcom előtt hullámzik, de ezúttal kikapom Virginia kezéből, és az ölemben egyensúlyozva pokoli gyorsan felverem a krémet. Mint ahogy azzal minden jó és elviselhetetlen perfekcionista tisztában van, ha azt akarod, hogy valamit jól működjön, többnyire magadnak kell elvégezned a munkát.

Virginia rám se hederít. Mostanra megszokott. Az egész város megszokta, hogy ilyen vagyok. Amikor meglátják, hogy Emily Walker közeledik, bármit csinálnak is éppen, átadják nekem, és félreugranak az útból. Általában mosolyogva, mert tudják, hogy feleannyi idő alatt végzek vele, ráadásul egy különleges ügynök precizitásával.

Befejezem a keverést, és a vállam felett átadom a tálat Virginiának, aki elmerengve azon töpreng, hogy Evelyn vajon miért kalandozott el a házasságából. A következő áldozatom a munkaállványon heverő rendetlen fóliakupac lesz. Előre összehajtogatok minden darabot, és egyenként feladogatom őket, miközben Virginia a hajam elejére keni az utolsó adag szőkítőt. Nem maradt sok hátra, így szerencsére gyorsan befejezi, és amíg a frizurám eleje világosodik, lehúzza a hátsó fóliákat, majd vízzel leöblíti, és megtörli a hajamat.

Követem, ahogy a fodrászszalon kibeszélő show-ja sorra kitárgyalja a város polgárainak életét, kiteregeti mindenki szennyesét, és meghinti az egészet egy kis „egyébként nem az én dolgom ítélkezni”-vel, arra az esetre, ha a jóisten hallaná.

Madison húgom, aki alig fiatalabb nálam, és aki jelenleg szakácsnak tanul New Yorkban, dühös lesz, amiért nem fordítok elég figyelmet arra, amit hallok, hogy később elmondhassam neki az összes szaftos finomságot, de túlságosan lekötnek a gondolataim. Azokra a feladatokra összpontosítok, amiket elvégezhetek most, hogy itt a nyár, nincs tanítás, és épp nincs osztályom tele felpörgött – bár elragadó – másodikosokkal. Nem szeretek elvarratlan szálakat hagyni, ezért az utolsó tanítási napon rendbe raktam az osztálytermemet, miközben a legtöbb tanár csak a következő napokban fogja kitakarítani a sajátját. Régebben segítettem nekik, de már nem engedik. Az előző év után kitiltottak, mondván, nincs szükségük egy iratmappával felszerelt kiképző őrmesterre, aki megmondja nekik, hogyan kell hatékonyan összepakolni a termeiket. Érthető.

Így, a tanévet hivatalosan is a hátam mögött tudva, az otthonomhoz jobban kötődő feladatokra koncentrálhatok:

•segítek Mabelnek átfesteni a fogadója verandájának korlátját;

•befejezem a szerelmes regényem utolsó fejezetét;

•felveszem a kapcsolatot az önkormányzattal a főúton lévő kátyú miatt;

•felhívom Annie internetszolgáltatóját, és kialkuszom egy alacsonyabb árat.

Utóbbi számomra szórakoztatóbb, mint a házimunka. Annie, a négy Walker testvér közül a leglágyszívűbb, a minap megemlítette, hogy retteg ettől a hívástól, ezért jókedvűen felajánlottam a szolgálataimat. Semmit sem szeretek jobban, mint egy értékesítővel vitatkozni.

És akár hiszitek, akár nem, nem én vagyok a legidősebb testvér. Ez a cím Noah-t illeti – de abból kiindulva, hogy ő milyen laza hozzám képest, időnként eltöprengek azon, hogy a szüleim talán túl kialvatlanok voltak akkoriban, és elfelejtették, hogy valójában én születtem először. Sajnos, a szüleim már meghaltak, ezért nem kérdezhetem meg őket. Tulajdonképpen már senki sincs, akit a családom történetéről kérdezhetnék, mert novemberben a nagymamám is meghalt – az a nő, aki felnevelt minket, miután a szüleim beadták a kulcsot. Mindenki halott. Halott, halott, halott.

És igen, amikor csak tehetem, szeretek ehhez hasonló megdöbbentő apró tényeket bedobni egy beszélgetésbe, mert a döbbenet még mindig jobb, mint a szánalom.

Az utolsó srác, akivel randiztam, nagyon kiborult, amikor mosollyal az arcomon adtam elő a halottszülők-műsort. De manapság saját akaratomból boldog egyedülálló vagyok. (Arra is van némi esély, hogy azért vagyok szingli, mert elviselhetetlen tarajos sül vagyok, és belefáradtam a folyamatos elutasításba… Ám ez a gondolat ijesztő, ezért becsúsztatom a Pusztulásra Ítélt Dolgok Kincsesládájába, és otthagyom a szívemet összetörő első és egyetlen szerelmem emléke mellett.)

Virginia hátradönti a fejemet a fodrászszalon több millió éves műanyag hajmosójába, hogy leöblítse és besamponozza a hajamat. Pihenés helyett egész idő alatt azzal nyugtatom magam, hogy nem fog beállni a nyakam. És csak akkor, amikor visszaülök a fodrászszékbe, és Virginia bedugja a hajszárítóját, hallom meg a nevet, amely arra késztet, hogy gondolatban köpjek egyet.

– Nos, nekem is van egy kis hírem, amit meg kell osztanom veletek. Ismeritek Jack Bennettet? – Kétlem, hogy Shirley észreveszi, hogy ezzel az egyetlen névvel sikeresen megállította a szívemet.

– Ő az a szexi tanár abból az általános iskolából, ahol te is dolgozol? – kérdezi Virginia kissé túl csillogó szemmel. Kifejezetten lelkes.

Jack Bennett, aki a főellenségem az egyetem óta, és aki négy hónapja elköltözött, ma állítólag feleségül vesz egy nőt, akiről úgy gondolom, hogy egyáltalán nem illik hozzá. De ez nem lényeges szempont.

– Igen. Nos, kiderült, hogy mégsem nősül ma. Az egész esküvőt lefújták néhány héttel az után, hogy elköltözött a lánnyal! Milyen furcsa!

A szívem csak azért kezd újra verni, hogy aztán ismét drámaian megálljon.

Jack nem házasodik ma?

Ez nem lehet igaz…

Pletyka. Ez csak egy pletyka.

De miért remélem, hogy igaz?

Hannah ezen a ponton felpörög, és már nem is tesz úgy, mintha dolgozna.

– Szerintetek mi történt? – kérdezi felénk fordulva. – Valami nagy dolognak kellett történnie ahhoz, hogy az összeköltözés után lefújják az esküvőt.

Jack. Nem. Házas.

– Nem tudom pontosan, de a pletykák szerint már nincsenek együtt – mondja Shirley, aki nagyon büszke rá, hogy ezt a friss, szaftos koncot közvetlenül a nyáladzó szánkba juttatta. – De azt tudom, hogy Jack a legkedvesebb srác, szóval nehezen hinném, hogy megcsalta volna a lányt, vagy bármi hasonló.

És ez itt a lényeg! Mindenki így érez Jackkel kapcsolatban. Minden napba kedvességgel, bájos mosollyal, tökéletes hajjal és eklektikus ruhákkal vetette bele magát, és ez valahogy mindig működött neki. Kiválóan játszotta az önjelölt Mr. Rogerst.1 Csakhogy ennek a Mr. Rogersnek tetoválásai vannak, és titokban maga az ördög.

Jacket valójában mindenki nagyszerű fickónak tartotta. Mindenki, engem kivéve. Én vagyok az egyetlen, aki látja Jack valódi arcát – aki tudja, hogy a kényelmes kardigánja alatt egy sunyi bunkó.

Mint minden rendes ellenséges kapcsolat, a mi ellenségeskedésünk sem egyetlen pillanatra épült, hanem sok-sok kicsi gyűjteményére, amelyekből valami nagyobb lett. És most, egy évtizednyi interakció után annyit gyűjtöttünk össze, hogy nyithatnánk egy, a gyűlölködésünk emlékeivel teli múzeumot.

Hannah rám mered, és rájövök, hogy nem lélegzem. Biztosan köze van ahhoz, hogy annak ellenére, mennyire utálom, utálom, és háromszorosan is utálom őt… valahogy nekem is hiányzik. Tudom, hogy ennek semmi értelme, és nem is szeretnék ezen gondolkodni.

– Tudsz valamit a történtekről, Emily? – kérdezi Hannah. – Ugyanazon az évfolyamon tanít, mint te, igaz?

Ugyanazon az évfolyamon tanított, mint én, de éppen a téli szünet előtt volt az utolsó napja a rome-i általános iskolában, és ezután Nebraskába költözött a menyasszonyával. A tanév hátralévő részében egy helyettesítő tanár vette át a munkáját. Aznap, amikor elment, körbejárt, és elköszönt mindenkitől az iskolában. Kivéve engem. A dolog ismeretlen okokból kifolyólag még mindig tüske bennem. Természetes, hogy nem búcsúzott el, miért is tette volna? Nem voltunk barátok. Ellenségek voltunk. Az ellenségek pedig nem jópofiznak, és nem mondanak egymásnak szívből jövő búcsút.

Most minden szem rám szegeződik, és bár tényleg teljes szívemből utálom Jacket, de… valamilyen oknál fogva, nem akarom kibeszélni a háta mögött. Nem azért, mert védem, hanem azért, mert inkább a szemébe mondom, amit szeretnék, hogy reagálhasson. Az úgy szórakoztatóbb.

Vállat vonok, és úgy szólalok meg, mintha meg lennék győződve arról, hogy nincs itt semmi látnivaló.

– Most hallok erről először. De amennyire lehetséges, továbbra is igyekszem elkerülni, hogy Jackkel érintkezzem.

Virginia nevet.

– Ezzel egyedül te vagy így, édesem. Csak néhányszor láttam, de remek fickónak tűnik, és ha egy osztálytermen osztoznék vele, én lennék az első, aki bepróbálkozna annál az agglegénynél.

– Szerintem biztosan szívesen látna – jegyzem meg, és felállok a székről, bár Virginia még nem szárította be a hajamat. – De hosszú út vár rád. Most Nebraskában él – mondom. Bár kétlem, hogy bárhová is elmenne Virginiával, ha még mindig itt lenne. A tanárok sokszor próbálták rávenni Jacket, hogy az iskolán kívül is barátkozzon, de mindig volt egy tökéletesen felépített kifogás a keze ügyében, hogy miért nem teheti. Úgy tűnt, hogy ez a kedves és barátságos srác valójában nem akar barátokat.

Még jó hogy elment. Soha többé nem kell korán érkeznem az iskolába, hogy az enyém legyen a legjobb parkolóhely. Vagy arról vitatkoznom, hogy melyik kávébabot használjuk a pihenőszoba kávéfőzőjéhez. Senki nem fog velem harcolni a beöltözős napok miatt, és azt mondani, hogy hervasztó a kedvenc írómnak öltözve iskolába jönni, és senki nem fogja a beöltözős nap helyett a Lompos napot szorgalmazni. (Igen, kedves szülők, hallottuk, hogy a beöltözős nap egy rémálom, de a gyerekek szeretik, és ez számít. Beszéljenek csak Bart igazgatóval!)

Őszintén szólva, az egyetlen dolog, amit sajnálok azzal a nappal kapcsolatban, amikor Jack elment, hogy azt hittem… nem is tudom… hogy odavethetek még neki egy utolsó csípős megjegyzést; ehelyett végig kellett néznem, ahogy elhajt az ostobán szép terepjárójával, miközben egyetlen pillantásra sem méltat. Se integetés, se feltartott középső ujj. Jobb is, hogy nem állt meg, hogy elköszönjön. Egyáltalán, mit mondunk annak, akivel az egyetem óta rosszban vagyunk? Jó volt utálni téged?

Ettől a beszélgetéstől kellemetlen érzés kúszik végig rajtam. Muszáj mennem.

– Hová mész? – kérdezi döbbenten Virginia, amikor átadom neki a köpenyem. – Még nem indulhatsz el! A homlokodra tapadt frufruddal úgy nézel ki, mint egy ázott kecske.

– Hízelgő, köszönöm! – felelem erőltetett nevetéssel, miközben lesimítom a krémszínű kötött felsőm elejét, és leráncigálom a Levi’s farmerom szárát, hogy a nadrág ne vágjon be a fenekembe. Nézem a nedves hajamat a tükörben, és felsóhajtok, amikor látom, hogy Virginia nem téved. A hajam nem igazán göndör, és nem is egyenes. Valami furcsa, lusta köztes állapotban leledzik, és amikor nedves lesz, elég vadul néz ki. Ha hagyom magától megszáradni, akkor rakoncátlan boglyává válik. Általában kiegyenesítem vagy néhány laza hullámos fürtöt szárítok bele, de most csupán el akarok tűnni innen.

– Késésben vagyok, hála a szaftos pletykáitoknak – mondom elnéző mosollyal. – Kávézom egyet, aztán folytatom a napot.

– Sok a dolgod? – kérdezi Virginia.

Shirley nevet.

– Emilynek mindig sok dolga van.

Nem téved, de ami a legfontosabb (vagy a legkevésbé fontos, attól függően, honnan nézed), csak mozgásban akarok lenni, hogy ne gondoljak Jack Bennettre, és ne töprengjek azon, vajon jól van-e a meghiúsult esküvője után – még akkor is, ha soha többé nem látom. Még akkor is, ha gyakran voltam vele úgy, hogy inkább egyenként kitéptem volna a szempilláimat, mint hogy kapcsolatba lépjek vele. Még akkor is, ha nem búcsúzott el tőlem.

TARTALOM

Szerzői megjegyzés és tartalmi figyelmeztetés

Első fejezet – Emily

Második fejezet – Emily

Harmadik fejezet – Jack

Negyedik fejezet – Emily

Ötödik fejezet – Jack

Hatodik fejezet – Emily

Hetedik fejezet – Jack

Nyolcadik fejezet – Emily

Kilencedik fejezet – Jack

Tizedik fejezet – Emily

Tizenegyedik fejezet – Jack

Tizenkettedik fejezet – Emily

Tizenharmadik fejezet – Emily

Tizennegyedik fejezet – Emily

Tizenötödik fejezet – Emily

Tizenhatodik fejezet – Emily

Tizenhetedik fejezet – Jack

Tizennyolcadik fejezet – Emily

Tizenkilencedik fejezet – Emily

Huszadik fejezet – Jack

Huszonegyedik fejezet – Emily

Huszonkettedik fejezet – Jack

Huszonharmadik fejezet – Emily

Huszonnegyedik fejezet – Jack

Huszonötödik fejezet – Emily

Huszonhatodik fejezet – Jack

Huszonhetedik fejezet – Emily

Huszonnyolcadik fejezet – Jack

Huszonkilencedik fejezet – Emily

Harmincadik fejezet – Emily

Harmincegyedik fejezet – Jack

Harminckettedik fejezet – Emily

Harmincharmadik fejezet – Emily

Harmincnegyedik fejezet – Emily

Harmincötödik fejezet – Jack

Harminchatodik fejezet – Emily

Harminchetedik fejezet – Jack

Epilógus

Köszönetnyilvánítás

A szerzőről

SARAH ADAMS

CSALÓKA
SZERELEM

BARÁTOKBÓL LETT SZERELMESEKRŐL SZÓLÓ TIKTOK-SZENZÁCIÓ, AZ ÉV ROMKOMJA

ÖRÖKRE BARÁTOK MARADUNK?

Bree Camden titkolja, hogy reménytelenül szerelmes legjobb barátjába, Nathan Donelsonba, aki mellesleg az NFL, az észak-amerikai futball liga legendás játékosa.

De ez Bree legkisebb problémája. Egy autóbaleset következtében már soha nem lehet belőle balerina, úgyhogy táncstúdiót nyitott – és továbbra is nyitva tartaná, ha sikerül kiköhögnie a bérleti díjat.

Amikor Nathan a segítségére siet, és megvásárolja az egész épületet, Bree örülhetne, de ő még mindig nem boldog. Felhajt egy-két tequilát – jó, talán többet, mint kettő –, és legmélyebb, legsötétebb titkait elkotyogja egy TMZ riporternek.

Miután a videó virális lett, az egész világ azt hiszi, Nathan és Bree egy párt alkotnak. Ők a tökéletes pár. És Nathan sajtósának támad egy ötlete, ami Bree-nek is anyagi biztonságot jelenthet.

Mi a bökkenő? Úgy kell tenniük, mintha szerelmesek lennének egymásba. Három. Teljes. Hétig.

Most van itt a pillanat, hogy Bree végre előálljon titkolt érzelmeivel?

Lehetséges, hogy Nathan is palástolt valamit?

SARAH ADAMS

HA RÓMÁBAN
JÁRSZ

„Audrey Hepburn klasszikus filmjének, a Római vakációnak felújítása – mókás, szellemes: igazi lassan kiforró romkom.”
ABBY JIMENEZ, a Barátnak tartalak című bestseller szerzője

NPR – AZ ÉV EGYIK LEGJOBB KÖNYVE

Amelia Rose-t Rae Rose művésznéven ismerik rajongói. Kiégett, már évek óta fenn kell tartania a „pophercegnő” imázst. Ihletet merít kedvenc Audrey Hepburn filmjéből, a Római vakációból, és az éjszaka közepén autóba ül, hogy Rómába hajtson. Na jó, a Kentucky állambeli Rome-ba.

Amikor Noah Walker rátalál Ameliára a háza előtt, lerobbant autóval, rögtön közli, se ideje, se türelme problémás celebekre, így is elfoglalt. Jobb belátása ellenére megengedi a lánynak, hogy ott maradjon nála a vendégszobában – de csak ameddig megjavítják az autót, utána mehet Amelia, amerre lát.

Noah-nak lassan feltűnik, hogy a sztárallűröket félretéve milyen kedves és mókás ez a lány, aki a rivaldafényben töltött évek alatt egészen magányos lett. A fiú akarata ellenére közel kerül hozzá, és Amelia sem marad közömbös a bájos kisváros és a morcos idegenvezető iránt. De mint tudjuk, végül Audrey Hepburnnek is haza kellett utaznia Rómából.

SARAH ADAMS

A
SZABÁLYKÖNYV

EGYETEM ALATT EGY PÁR VOLTAK – ÖSSZEJÖHETNEK MÉG EGYSZER?

Nora egész karrierje egy jóképű profi amerikaifoci-sztár kezében van. Derek, a sztárjátékos történetesen Nora expasija. Annak idején a lány nem valami elegáns módon vetett véget a kapcsolatnak – a régi döntés most álmatlan éjszakákat okoz neki. Profi ügynök lett, és Derek az első ügyfele. Aki még mindig mérges rá.

Derek bosszút forral: ha Nora az ügynöke akar lenni, hát jó. De a fiú feltett szándéka, hogy megkeserítse az életét. Még emlékszik, hogy a lány nem adja fel egykönnyen. Erre a tulajdonságra alapozza a tervét.

És Nora valóban nem adja be a derekát, hanem éppenséggel ellentámadásba kezd. De aztán jön Las Vegas, egy vad éjszaka másnapján Derek és Nora egy ágyban ébrednek mint friss házasok.

A szabálykönyvet kihajították az ablakon – mit hozhat ez a kapcsolat? Ki-ki mentse a munkáját? Lehetséges kettejük közt életre szóló szerelem?

SARAH ADAMS

GYAKORLAT
TESZI
A MESTERT

LEHET, HOGY NEM AZ A LÉNYEG, HOGY TÖKÉLETES LEGYEN A SZERELEM – TALÁN ÉPP ELÉG, HA IGAZ.

Annie Walker a tökéletesen hozzáillő partnert keresi. De a kentuckyi Rome-ban nehezebb megtalálni, mint hitte. Ez nem nagyváros, mindenki mindenkit ismer, napról napra szűkül a kör, hogy kivel lehet randizni. A fülébe jut, az utolsó férfi, akivel randizott, azt mondta rá: hihetetlenül unalmas.

Annie kezdi elhinni, hogy vele van gond. Flörtre vágyik, allűröket akar felvenni, mint a romantikus filmek női főszereplői. Eszébe jut, talán korrepetálásra szorul.

Will testőrként dolgozik, tetovált, és hihetetlenül jóképű – ideiglenesen tartózkodik Rome-ban, és egyetlen célt tart szem előtt: hogy ne keveredjen bele érzelmi természetű ügyekbe. Annie arra kéri, segítsen neki, hogy megtalálja az álompasit, és Willnek nincs szíve visszautasítani a nő kérését.

A barátság határvonalai veszélyesen kezdenek elmosódni, és Annie megérti, lehet, hogy nem az a lényeg, hogy tökéletes legyen a szerelem – talán épp elég, ha igaz.

Next21 Kiadó Kft., Budapest

Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Kiadványfelelős Takács Eleonóra

Szerkesztette Peiker Éva

Előkészítés Takács Andrea

Korrektúra Harrach Judit

Tervezőgrafika, tördelés Váraljai Nóra

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Asap – SIL Open Font License

Cormorant Garamond – SIL Open Font License

Cormorant SC – SIL Open Font License

EB Garamond – SIL Open Font License

Mohave – SIL Open Font License

Noto Emoji – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Parisienne – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Urbanist – SIL Open Font License