A Boldog Elme

Előnyök egy

A vonzás törvénye, a pozitív gondolkodás és a bátorítás drámai hatással lehet az életedre

Által

Clifford Craighe

Szerzői jog © 2025:

Minden jog fenntartva. A szerzői jogok tulajdonosai előzetes írásbeli hozzájárulásuk nélkül nem engedélyezhetik a mű teljes vagy részleges reprodukálását, számítógépes rendszerbe való beépítését vagy továbbítását semmilyen formában vagy eszközzel (elektronikus, mechanikus, fénymásolat, felvétel vagy egyéb módon) – a törvényben meghatározott kivételektől eltekintve. Ezen jogok megsértése jogi következményekkel járhat, ami a szellemi tulajdon elleni keresetindítással járó bűncselekménynek minősülhet.

Szerzői jog © 2025

CLIFFORD CRAIGHE

Tartalomjegyzék

Szerzői jog © 2025:

1. fejezet – Karbantartás Önbizalom

2. fejezet – Vitalitás fenntartása

3. fejezet - Módszerek a boldogsághoz

6. fejezet – Egyéni megoldások megtalálásának képessége

7. fejezet – Amikor az energiád fogyni kezd, nyúlj ehhez az egészségkiegészítőhöz.

1. fejezet –
Karbantartás Önbizalom

NE KÉTSÉGED VOLT! Légy biztos a képességeidben!

Sem a siker, sem a boldogság nem lehetséges egészséges adag szerény önbizalom nélkül. Ha azonban szilárdan hiszel magadban, sikerrel jársz. Az önbizalom önmegvalósításhoz és gyümölcsöző teljesítményhez vezet, de mind a kisebbrendűségi, mind az elégtelenségi érzések útban vannak. Ez a könyv megtanít arra, hogy higgy magadban, és szabadítsd fel belső erőidet ennek a gondolkodásmódnak a jelentősége miatt.

Megdöbbentő, hogy mennyi elégedetlen ember szenved az úgynevezett kisebbrendűségi problémától. Ez a nehézség azonban teljesen felesleges számodra. A helyes megközelítéssel lehetséges győzedelmeskedni. A saját, eredeti ötletek generálásába vetett hitet érdemes fejleszteni.

Amikor egy nagy előadóteremben tartott kereskedői konferencián tartott beszédem után a színpadon köszöntöttem az embereket, egy férfi odajött hozzám, és megkérdezte: „Beszélhetnék önökkel egy számomra kétségbeejtően fontos kérdésről?”

Ott hagytam, amíg mindenki más el nem ment, aztán leültünk a kulisszák mögé.

„Életem legfontosabb üzleti megállapodását” kellett a városba intéznie – mondta. „Számomra a siker a mindenem. Ha nem sikerül, végem van.”

Megpróbáltam megnyugtatni, hogy a dolgok nem olyan vészesek, mint amilyennek látszanak. Bármi is legyen a kimenetel, elfogadható. Nos, ha nem így történt, mindig ott volt a következő nap.

„Egyáltalán nem hiszek magamban” – zokogta. „Nem bízom magamban. Őszintén szólva, nem hiszem, hogy megvan bennem az, ami ahhoz kell, hogy túljussak ezen. A depresszió és a csüggedés mélypontjára kerültem. Szörnyű” – zokogta. „Mindjárt összeomlok. Most elértem a negyvenéves érett kort. Miért gyötört egész életemben a kisebbrendűségi érzés, az önbizalomhiány és az önbizalomhiány? Hallottam ma az előadásodat a pozitív szemléletmód megőrzésének fontosságáról, és kérlek, tudasd velem, ha van bármilyen javaslatod, hogyan növelhetném az önbizalmamat?”

– Két lépés van – feleltem. – Először is ki kell vizsgálnod a tehetetlenséged okát. Ez időt és elemzést igényel. Az érzelmi bajainkat ugyanúgy kell kezelnünk, mint egy orvos a fizikaiakat: kérdéseket kell feltennünk és jeleket kell keresnünk. Biztosan nem abban az időben, amit ma este együtt tölthetünk, és lehet, hogy kezelésre lesz szükség a tartós megoldáshoz. De hogy segítsek neked kilábalni ebből a nehéz helyzetből, van egy formulám, ami jól fog szolgálni. Reméltem, hogy ma este magaddal viheted ezt, miközben lemész az utcára, és ismételgeted magadban ezeket a mondatokat. Gondolkozz el rajta egy kicsit, amíg ágyban vagy. Ismételd meg őket háromszor holnap reggel, mielőtt kikelsz az ágyból. Ismételd meg őket még háromszor, miközben a kritikus megbeszélésedre tartasz. Ha hittel közelíted meg ezt, megkapod a szükséges erőforrásokat ennek az akadálynak a leküzdéséhez. Ha szeretnéd, mélyebben is belemerülhetünk az elsődleges problémádba. Mégis, függetlenül attól, hogy mit fedezünk fel ezután, a formula, amit most megosztok veled, valószínűleg jelentős szerepet fog játszani a felépülésedben.

A vele megosztott kijelentésem így hangzik: „Mindenre van erőm a Krisztusban, aki megerősít engem.” [Filippi 4:13] Nem tudta, mit jelentenek ezek a szavak, ezért leírtam őket, és háromszor elolvastattam vele.

Ha tartod magad a tervhez, amit az előbb felvázoltam, ebben nem kételkedem.

Pozitív eredményt érj el.

Összeszedte magát, egy darabig csendben állt, végül őszinte érzelemmel megszólalt: „Semmi baj, uram. Rendben.”

Néztem, ahogy kiegyenesedik és kilép a sötétségbe. Bár szomorú arccal tűnt el, egyértelmű volt, hogy a hite már munkálkodott.

Figyelemre méltónak tűnik, hogy néhány bibliai szó ennyit tehet egy emberért, ahogy később beszámolt róla, miután azt mondta, hogy ez az egyszerű kifejezés „csodákat tett” vele.

Ezt követően elemzést végeztetett, hogy mi váltotta ki benne a kisebbrendűségi érzéseket. Mind a tudományos tanácsok, mind a vallási meggyőződés hatékonynak bizonyultak ezek eloszlatásában. Oktatás révén tanult meg hinni; kapott egy szabályrendszert, amelyet be kellett tartania (ezeket a fejezet későbbi részében ismertetjük). Idővel szilárd, megbízható és ésszerű magabiztosságot épített ki. Nem tudja nem csodálkozni azon, hogy az események hirtelen a javára, ahelyett, hogy ellene fordulnának. A szemléletmódjában bekövetkezett változások vonzóbbá tették a siker számára, ahelyett, hogy eltántorítanák. Őszinte hitet fejlesztett ki a képességeiben.

A kisebbrendűségi komplexusoknak több gyökerük is lehet, de gyakran már a korai fejlődési szakaszban megjelennek.

Egy vezérigazgató keresett meg tanácsért egy fiatal alkalmazott előléptetésével kapcsolatban. „De” – mondta – „sajnálom, különben adminisztratív asszisztensnek tenném. Egyszerűen nem lehet rábízni kritikus, titkos információkat. Bár minden más követelménynek megfelel, a túlzott fecsegése gyakran vezet érzékeny információk véletlen kiszivárgásához.”

Amikor jobban beleástam magam, láttam, hogy a „túl sok beszéd” mélyen gyökerező alkalmatlanságérzetből fakadt. Ezt azzal próbálta kompenzálni, hogy fitogtatta az intelligenciáját.

A tehetős férfiak, akikkel együtt lógott, főiskolai végzettségűek és tekintélyes diákszövetségek aktív tagjai voltak. Ezzel szemben ez a fiatalember nem részesült kiváltságos neveltetésben, sem főiskolai hallgató, sem társadalmi közösség tagja nem volt. Ennek eredményeként úgy gondolta, hogy intellektuálisan vagy társadalmilag nem áll társai szintjén. Tudatalattija mindig is igyekezett kompenzációs mechanizmust biztosítani, ezért egy olyan technikát adott neki, amellyel felerősítheti az egóját, hogy szilárdabbnak tűnjön társai előtt, és jobban érezze magát a bőrében.

Meghívták, hogy kísérje el felettesét konferenciákra, ahol nevezetes személyiségekkel találkozott, és kulcsfontosságú, nem hivatalos megbeszéléseket hallgatott ki. Éppen annyi „belső információt” árult el, hogy munkatársai áhítattal és irigységgel tekintsenek rá. Ez segített neki jobban érezni magát a bőrében, és megadta neki a vágyott megerősítést.

Miután megtudta a fiatalember különös hóbortjának eredetét – miszerint kedves és megértő fickó volt –, a munkaadója arra biztatta, hogy kövesse azokat a szakmai utakat, amelyekre képességei vezethetnek. Részletesen kifejtette, hogy bizonytalansága miatt miért volt rossz bizalmasa. Ez az önismeret és a vallási, valamint meditációs gyakorlatok komoly alkalmazása felbecsülhetetlen értékű kiegészítője volt cégének. Képességei teljes mértékben feltárultak.

Saját tapasztalataim alapján tudom bemutatni, hogy sok fiatalban alakul ki kisebbrendűségi érzés. Kisfiúként szörnyű lesoványodásban szenvedtem. Apró voltam, de tele élettel, egészséges, mint egy ló, és atlétikai csapatban voltam. És ez aggasztott, mivel nem érdekelt a fogyás. Aktívan törekedtem az elhízásra. A "vékony" szót használták rám, de soha nem örültem ennek a kifejezésnek. Kétségbeesetten vágytam arra a sértésre, hogy "kövérnek" bélyegezzenek.

Kemény, masszív és pufók testalkatra vágytam. Szándékosan túl sokat ettem és ittam, hogy biztosítsam a sikeremet. Semmi, amit ettem vagy ittam – a csukamájolajtól a számtalan turmixon át a tejszínhabbal és mandulával megszórt csokoládés kelyheken át a számos süteményig és pitéig –, semmilyen hatással nem volt rám. Fogytam, és számos álmatlan éjszakát töltöttem aggódva emiatt. A legjobb tudásom szerint próbáltam hízni egészen 30 éves korom körül, aztán hirtelen megtörtént. Elkezdtek pattanni a varrataim. Aztán elkezdtem rosszul érezni magam a súlyom miatt, ezért 40 kilót fogytam a nehezebb úton, hogy visszatérjek a normális testsúlyomhoz.

Másodszor, egy lelkész gyereke voltam, és gyakran emlékeztettek erre a tényre (hogy kiegészítsem ezt a személyes elemzést, amelyet kizárólag azért adok, hogy elmagyarázzam, hogyan működik ez a rendellenesség, és remélhetőleg másokon segítsek). Úgy tűnt, mindenki másnak vannak szuperképességei, de ha bármit is megpróbáltam, a válasz mindig ugyanaz volt: „Ó, te egy prédikátor gyereke vagy.” Mivel a sztereotípia szerint a prédikátor fiai lágyak és szelídek, nem állt szándékomban apám nyomdokaiba lépni. Lényeges volt számomra, hogy kemény fickó hírében álljak. Talán a prédikátor fiainak rossz a hírnevük, mert nem hajlandók az egyház állandó szurkolói lenni. Megesküdtem magamnak, hogy soha nem fogok lelkészi pályára lépni.

Továbbá egy olyan családba születtem, ahol szinte mindenki nyilvános előadó vagy előadóművész volt, és nem igazán szerettem a nyomdokaikba lépni. Régen arra kényszerítettek, hogy nagyközönség előtt tartsak előadásokat, pedig ez rettegéssel és szorongással töltött el. Bár ez régen történt, valahányszor színpadra lépek, egy kis megbánás tör rám. Minden eszközt be kellett vetnem, hogy higgyek az Istentől kapott ajándékokban.

A Bibliában felvázolt egyértelmű keresztény gyakorlatok segítettek megoldani a problémámat. Bármely jellemtípus érzelmi sebei kezelhetők ezekkel a bevált és bevált elvekkel.

Kisebbrendűségi érzések. Használatuk segíthet az egyénnek visszanyerni az önbizalomhiány által elfojtott elveszett képességeket.

Ezek azok az alapok, amelyekre a kisebbrendűségi komplexus hatalmi korlátai épülnek. Ez a gyermekkorunkban elszenvedett érzelmi bántalmazás, külső tényezők vagy saját tetteink következménye. Lelkünk titokban gyökerezik ez a betegség.

Az egyik bátyád kitűnt az iskolában. Kitüntetéses tanuló volt, míg te alig kaptál C-ket, és állandóan erre emlékeztettek. Ezért arra a következtetésre jutottál, hogy soha nem leszel olyan sikeres, mint ő. Úgy gondoltad, hogy mivel ő ötösöket, te pedig C-ket kapott, te mindig az alsóbb tanulmányi szinteken ragadsz.

Tudnod kell, hogy sok olyan ember, akinek nehézségei vannak a tanulmányaikkal, gyakran más területeken ér el nagy sikereket. Az, hogy valaki jó eredményeket ér el az egyetemen, nem tesz automatikusan az ország legjobb diákjává; az illető sikere a diploma megszerzése után stagnálni fog, míg az a srác, akinek nehézségei voltak a tanulmányaikkal, hatalmas sikereket érhet el a való világban.

A kisebbrendűségi komplexus – ami csak egy másik elnevezése a bénító önbizalomhiánynak – kiküszöböléséhez a legjobb, ha csordultig töltöd a fejed bizalommal. Ha hatalmas mértékben hiszel Istenben, Ő egészséges adag önbizalomhiánnyal és realizmussal fog megáldani.

A sok ima, a Biblia olvasása és befogadása, valamint a hitgyakorlatok gyakorlatba ültetése mind nagyszerű módjai az erős hit építésének. Bár egy későbbi fejezetben részletesen ismertetek más imaformulákat is, fontos itt megjegyezni, hogy az az imafajta, amely megteremti a kisebbrendűségi érzés felszámolásához szükséges bizalomszintet, egy sajátos fajta.

Az imádság egyszerű, formális és rituális megközelítése nem praktikus.

Egyszer megkérdeztem egy nagyszerű fekete nőt, aki szakácsként dolgozik néhány texasi barátom házában, hogy hogyan küzdötte le az összes nehézségét. Azt mondta, hogy az egyszerű imák elegendőek a mindennapi problémák kezeléséhez, de hogy "mély imákat kell imádkozni, amikor hatalmas baj adódik".

Elhunyt barátom, Harlowe B. Andrews a New York állambeli Syracuse-ból, kiváló üzletember és magasan képzett spirituális szakértő volt. A probléma, érvelt, az, hogy a legtöbb imának jelentőségteljesebbnek kell lennie. „Tanulj meg erőteljes imákat mondani, ha azt akarod, hogy a hited gyümölcsöt teremjen. Az imáid többet jelentenek Istennek, mint gondolnád.” Kétségtelenül igaza volt, hiszen a Szentírás ezt mondja: „Legyen nektek a ti hitetek szerint.” A Máté 9:29 szerint ennek megfelelően minél jelentősebb a helyzeted nehézsége, annál kiterjedtebbeknek kell lenniük az imáidnak.

Egy interjúban Roland Hayes zenész a nagyapját idézte, akinek a formális oktatása messze elmaradt unokája mögött, de a veleszületett bölcsessége nyilvánvalóan megalapozott volt. A probléma, magyarázta, az, hogy sok ima hatástalan, mert „nincs bennük szívóerő”. Imádkozz addig, amíg az önbizalomhiány, a szorongás és a kisebbrendűségi érzés teljesen fel nem oldódik. Ha erős és hatékony hitet szeretnél létrehozni, imádkozz hosszú, fáradságos imákat, amelyekben nagy a szívóerő.

Keress egy hozzáértő spirituális vezetőt, és engedd, hogy hitre tanítson. Tanulmányozás és erőfeszítés kell ahhoz, hogy jártas legyél a hitben, és hogy a hiteddel felszabadítsd a benne rejlő erőt.

A fejezet végén tíz tippet találsz a kisebbségi komplexusod leküzdésére és a hited erősítésére. Ezen irányelvek következetes alkalmazásával képes leszel legyőzni a kisebbségi érzéseidet, függetlenül attól, hogy mennyire mélyen gyökereznek.

Ezen a ponton azonban az önbizalommal kapcsolatos fogalmak bevezetése meggyőzően hat az önbizalom fokozására. Az ember képtelensége lerázni magáról az alkalmatlanság és a bizonytalanság érzését szinte mindig azoknak az érzéseknek az eredménye, amelyek egy ideje már dominánsak benne. Az elmének új, optimistább gondolkodásmódot kell adni ismételt javaslatokkal vagy önbizalommal. A rohanó mindennapok fegyelmezése elengedhetetlen, ha újra akarjuk nevelni az elmét, és erőt generáló gépezetté akarjuk alakítani. Az önbizalom még a rutinfeladatok során is tudatossá tehető. Hadd meséljek egy srácról, akinek ez izgalmas módon sikerült.

Egy középnyugati tél közepén felvett egy szállodából, és 56 kilométerre elvitt egy másik városba, hogy eleget tehessek egy beszédkötelezettségnek. Miután beszálltunk az autójába, nagy sebességgel elhajtottunk a jeges úton. Gyorsabban mozgott, mint szerettem volna, ezért azt javasoltam, hogy lassítsunk, és rámutattam, hogy rengeteg időnk van.

„Ne idegeskedj amiatt, hogy vezetek” – mondta. „Régebben sok kétségem volt önmagam iránt, de mostanra legyőztem őket. A világ félelmetesnek tűnt, és mindentől féltem. Rettegtem a hosszú autóutaktól és repülőutaktól, és folyamatosan aggódtam a szeretteimért, amíg vissza nem tértek az utazásokból. Szörnyű volt az életem, mert folyamatosan attól féltem, hogy valami rossz történik. A kisebbrendűségi érzés és az önbizalomhiány áthatotta az egész lényemet. A gyenge szakmai teljesítményem a mentális állapotom közvetlen következménye volt. Azonban kitaláltam egy fantasztikus tervet, ami kiűzte a fejemből a bizonytalanság minden érzelmét, és ma tele vagyok önbizalommal, nemcsak magamban, hanem az egész életben.”

Végül is ez volt a zseniális terv. Mindkét videó, mondta,

a szélvédő alatti műszerfalra szerelt kártyát, és kivett egy pakli miniatűr kártyát a kesztyűtartóból. Kiválasztott egyet, és belecsúsztatta. Az állt rajta, hogy semmi sem lehet elérhetetlen, ha hited van. Máté 17:20 Kivette a csipeszből, vezetés közben ügyesen megkeverte a paklit az egyik kezével, kiválasztott egy új kártyát, és a csipesz alá tette. Ki állhat az utunkba, ha Isten a mi oldalunkon áll? (Róma 7,31)

„Kijelentette: »Utazó ügynök vagyok, és a napjaimat az autómban töltöm, értékesítési hívásokat intézve leendő és meglévő ügyfelekhez.« Megtanultam, hogy amíg egy férfi a volán mögött ül, az agya mindenféle véletlenszerű dologgal száguld. Ha negatív a gondolkodásmódja, akkor a nap folyamán számos negatív ötlete lesz, ami nem tesz jót neki. De én is ilyen voltam valaha. Alacsonyak voltak az eladásaim, mert egész nap az autómban töltöttem a hívások között, a félelmeimen rágódva és legyőzöttnek érezve magam. Miközben vezetés közben ezeket a kártyákat használtam, képes voltam átvinni a szavakat az emlékezetembe, és megváltoztatni a gondolkodásmódomat. Azok a régi félelmek és kétségek, amelyek gyötörtek, többnyire elhalványultak, és helyükre egyfajta önbizalmat és kitartást kezdtem ápolni. Fantasztikus, ahogyan ez a megközelítés átalakított. Az üzleti életben is hasznomra vált, mert nem várhat el senkitől, hogy eladjon, ha azzal a gondolkodásmóddal jelenik meg egy potenciális ügyfél irodájában, hogy úgysem fog eladni.”

A barátom stratégiája zseniális. Kiderült, hogy az, hogy folyamatosan emlékeztette magát Isten szeretetére, gondoskodására és segítségére, elég volt ahhoz, hogy megváltoztassa a gondolkodását. Végül legyőzte régóta fennálló alkalmatlansági érzését. Lappangó képességei végre felszabadultak.

Gondolkodásmódunk határozza meg, hogyan érezzük magunkat, szorongunk vagy nyugodtak vagyunk. Ha hagyjuk, hogy előérzetekkel telve találgassuk, mi történhet rossz dolgokkal, a

Rendszeresen bizonytalannak érzem magam. Ami még rosszabb, gyakran ugyanazt a dolgot idézzük elő, amitől félünk, ha rá koncentrálunk. Azzal, hogy stratégiailag elhelyezte a kártyákat az autójában, az eladó megadta magának azt az önbizalmat és bátorságot, amire szüksége volt az üzlet lezárásához. A vereségpszichológia furcsa módon korlátozta, és képességei hirtelen előtörtek egy olyan énből, akinek kreatív hozzáállása felkorbácsolódott.

Felmérések szerint az alacsony önbecsülés jelentős társadalmi probléma. Hatszáz pszichológia szakos főiskolai hallgatót kérdeztek meg. A hallgatókat arra kérték, hogy osszák meg, mit tartanak személyes nehézségeik legfontosabb forrásának. A válaszadók elsöprő többsége, 75%-a mondta azt, hogy hiányzik belőlük az önbizalom. Ésszerű arra következtetni, hogy ez a magas százalékos arány a lakosság egészére igaz. Könnyű megtalálni azokat az embereket, akik titokban rettegnek, elzárkóznak az élettől, és alkalmatlannak és tehetetlennek érzik magukat. Magabiztosabbnak kell lenniük a feladatok kezelésében vagy a lehetőségek megragadásában. Állandóan gyötri őket egy gyötrő nyugtalanság, hogy a dolgok nem a tervek szerint alakulnak. Elgondolkodnak azon, hogy vajon megvan-e bennük az, ami ahhoz kell, hogy elérjék céljaikat; ezért beérik kevesebbel, mint amit el tudnak érni. Számtalan másik ember tölti napjait a padlón, képtelen felkelni a földről, mert annyira legyőzöttek és rémültek. És ez a tehetetlenség általában indokolatlan.

Az élet megpróbáltatásai, küzdelmei és nehézségei kumulatív hatással bírnak, ami kimeríthet és lehangolhat. Ilyen állapotban könnyű demoralizálódni, annak ellenére, hogy nincsenek bizonyítékok az ilyen érzések alátámasztására. A boldoguláshoz elengedhetetlen, hogy újra számba vegyük az erősségeinket és tehetségeinket. Higgadt fejjel és objektív szemlélettel látni fogjuk, hogy nem is vagyunk annyira reménytelen helyzetben, mint amilyennek jelenleg érezzük magunkat.

Hogy csak egy példát mondjak, egy 52 éves férfi kért tőlem tanácsot. Teljes reménytelenséget érzett. Teljesen reménytelennek tűnt. Kijelentette, hogy „végzett vele”. Azt mondta, hogy az egész életének munkája semmissé vált.

Az egészet? - kérdeztem.

Minden, ismételgette. Végül, mondta, vége. Teljesen kifogytam a lehetőségből. Egyik sem maradt. Nincs kiút; az én koromban nem lenne zseniális megpróbálni. Nem hittem el, és feladtam.

Természetesen sajnáltam, de egyértelmű volt, hogy a legnagyobb problémája a komor, reménytelen gondolatok betolakodása volt az elméjébe. Valódi ereje visszahúzódott torz hiedelmei mögé, és tehetetlenné tette.