Baranyi Bertold

Minkó Renáta

Bánáti János

Réti László

Fekete Tamás

Szabados János

Havasi Dezső

Szecskay András

Kovács Kázmér

Tordai Csaba

Martonovics Bernadett

Vég Tibor

Nagykommentár

az ügyvédi

törvényhez

Nagykommentár az ügyvédi tevékenységről szóló

2017. évi LXXVIII. törvényhez

Szerkesztette

Bánáti János

Baranyi Bertold

Wolters Kluwer Hungary • Budapest, 2021

Kiadja a

Wolters Kluwer Hungary Kft.

Budapest, 2021

1117 Budapest, Budafoki út 187–189.

Telefon: +36 (1) 464-5656

Fax: +36 (1) 464-5657

e-mail: info-hu@wolterskluwer.com

wolterskluwer.com/hu-hu

Felelős vezető: Kézdi Katalin, a Wolters Kluwer Hungary Kft.ügyvezetője

Kiadásért felelős: dr. Krizsán Brigitta

A kiadványok szerkesztéséért felelős: dr. Gábor Zsolt

Felelős szerkesztő: dr. Szilvási Miklós

Műszaki szerkesztés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

Grafikai tervezés: Wolters Kluwer Hungary Kft.

ISBN 978-963-295-967-2

Termékkód: YOV1826

Kiadványaink megvásárolhatóak a shop.wolterskluwer.hu webáruházban.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás és a mű bővített, illetve rövidített változatának kiadási jogát is.

A Kiadó írásbeli hozzájárulása nélkül sem a teljes mű, sem annak bármely része semmiféle formában (fotokópia, mikrofilm vagy más hordozó) nem sok szorosítható.

Szerzők:

dr. Baranyi Bertold

I. Fejezet; II. Fejezet 4–6., 10–13. alcím; III. Fejezet; VIII–XI. Fejezet; XV. Fejezet; XVII. Fejezet; Ötödik Rész; XXI. Fejezet; XXV–XXVI. fejezet

dr. Bánáti János

II. Fejezet 7–8. alcím; VI. Fejezet; VII. Fejezet 22. alcím

dr. Fekete Tamás

Hatodik Rész; XXIII. Fejezet

dr. Havasi Dezső

XXII. Fejezet

dr. Kovács Kázmér

II. Fejezet 9. alcím; V. Fejezet 17. alcím

dr. Martonovics Bernadett

XXII–XXIII. Fejezet

dr. Minkó Renáta

IV. Fejezet; Nyolcadik Rész; Kilencedik Rész

dr. Réti László

XXIV. Fejezet

dr. Szabados János

XXII–XXIII. Fejezet

dr. Szecskay András

XIV. Fejezet; XVI. Fejezet; XXVIII. Fejezet

dr. Tordai Csaba

V. Fejezet 16.; 18–20. alcím; VII. Fejezet 21., 23–29. alcím

dr. Vég Tibor

XXVII. Fejezet

Szerkesztette:

dr. Bánáti János

dr. Baranyi Bertold

Kézirat lezárva:

2021. január 1.

A szerzők és a szerkesztők köszönetüket fejezik ki dr. Bálint Szilviának és dr. Aszalós Dánielnek felbecsülhetetlen értékű közreműködésükért.

© dr. Baranyi Bertold, dr. Bánáti János, dr. Fekete Tamás, dr. Havasi Dezső, dr. Kovács Kázmér, dr. Martonovics Bernadett, dr. Minkó Renáta, dr. Réti László, dr. Szabados János, dr. Szecskay András, dr. Tordai Csaba, dr. Vég Tibor, Budapest, 2021

© Wolters Kluwer Hungary Kft., Budapest, 2021

RÖVIDÍTÉSEK JEGYZÉKE

1874-es Ügyvédi rendtartás

1874. évi XXXIV. törvénycikk az ügyvédi rendtartás tárgyában

1911-es Pp.

1911. évi I. törvénycikk a polgári perrendtartásról

1937-es Ügyvédi rendtartás

1937. évi IV. törvénycikk az ügyvédi rendtartás tárgyában

1958-as Ügyvédi tvr.

1958. évi 12. törvényerejű rendelet az ügyvédi hivatás gyakorlásáról és az ügyvédek szervezeteiről

1983-as Ügyvédi tvr.

1983. évi 4. törvényerejű rendelet az ügyvédségről

1998-as Ügyvédi tv.

1998. évi XI. törvény az ügyvédekről

Áht.

2011. évi CXCV. törvény az államháztartásról

Alapszabály

Magyar Ügyvédi Kamara Alapszabálya (2017. XI. 20.)

Are. tv.

2015. évi CV. törvény a természetes személyek adósságrendezéséről

Art.

2017. évi CL. törvény az adózás rendjéről

At.

2010. évi I. törvény az anyakönyvi eljárásról

Állami projektértékelői tv.

2016. évi XXXIII. törvény az állami projektértékelői jogviszonyról, valamint egyes kapcsolódó törvények módosításáról

AVDH

Azonosításra visszavezetett dokumentumhitelesítés

Áhtmód.

2006. évi LXV. törvény az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény és egyes kapcsolódó törvények módosításáról

Be.

2017. évi XC. törvény a büntetőeljárásról

Bjt.

2011. évi CLXII. törvény a bírák jogállásáról és javadalmazásáról

Bktv.

2006. évi CXXIII. törvény a büntető ügyekben alkalmazható közvetítői tevékenységről

Bnytv.

2009. évi XLVII. törvény a bűnügyi nyilvántartási rendszerről, az Európai Unió tagállamainak bíróságai által magyar állampolgárokkal szemben hozott ítéletek nyilvántartásáról, valamint a bűnügyi és rendészeti biometrikus adatok nyilvántartásáról

Bszi.

2011. évi CLXI. törvény a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról

Btk.

2012. évi C. törvény a Büntető Törvénykönyvről

BÜK

Budapesti Ügyvédi Kamara

Bvszt.

44/2007. (IX. 19.) IRM rendelet a büntetés-végrehajtási szervek területére történő be- és kilépés, valamint a büntetés-végrehajtási szervek területén tartózkodás részletes szabályairól

CCBE

Európai Ügyvédi Kamarák Tanácsa

Cnytv.

2011. évi CLXXXI. törvény a civil szervezetek bírósági nyilvántartásáról és az ezzel összefüggő eljárási szabályokról

Ctv.

2006. évi V. törvény a cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról és a végelszámolásról

Delegálási Szabályzat

10/2018. (VI. 25.) MÜK szabályzat az országos kamarai jogtanácsosi és az országos alkalmazott ügyvédi tagozat tagjainak, valamint a területi kamarai jogtanácsosi és a területi alkalmazott ügyvédi tagozatok tisztségviselőinek delegálásáról

Díjrendelet

32/2017. (XII. 27.) IM rendelet a pártfogó ügyvéd, az ügygondnok és a kirendelt védő részére megállapítható díjról

E-ügyintézési tv.

2015. évi CCXXII. törvény az elektronikus ügyintézés és a bizalmi szolgáltatások általános szabályairól

E-ügyintézési tv. vhr.

451/2016. (XII. 19.) Korm. rendelet az elektronikus ügyintézés részletszabályairól

EGT

Európai Gazdasági Térség

eIDAS

Az Európai Parlament és a Tanács 2014. július 23-i 910/2014/EU rendelete a belső piacon történő elektronikus tranzakciókhoz kapcsolódó elektronikus azonosításról és bizalmi szolgáltatásokról, valamint az 1999/93/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről

EGT-megállapodás

Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás

EJEB

Emberi Jogok Európai Bírósága

EJEE

Emberi Jogok Európai Egyezménye (kihirdette: az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv kihirdetéséről)

Elismerési irányelv

Az Európai Parlament és a Tanács 2005. szeptember 7-i 2005/36/EK irányelve a szakmai képesítések elismeréséről

Elismerési tv.

2001. évi C. törvény a külföldi bizonyítványok és oklevelek elismeréséről

EP képviselői tv.

2004. évi LVII. törvény az Európai Parlament magyarországi képviselőinek jogállásáról

EuB

Európai Unió Bírósága

Európai közösségi

jogászról szóló Szabályzat

4/2018. (III. 26.) MÜK szabályzat az európai közösségi jogász és a külföldi jogi tanácsadó által kötött együttműködési szerződés főbb tartalmi elemeiről, valamint az európai közösségi jogászra vonatkozó sajátos névhasználati és hatósági eljárási szabályokról

EUMSZ

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés

Európai Ügyvédi Etikai Kódex

Európai Unió Ügyvédeinek Etikai Kódexe

Etikai Szabályzat

6/2018. (III. 26.) MÜK szabályzat az ügyvédi hivatás etikai szabályairól és elvárásairól

Evct.

2009. évi CXV. törvény az egyéni vállalkozóról és az egyéni cégről

FAKSZ

Felelős akkreditált közbeszerzési szaktanácsadó

Fegyelmi Bizottságokról szóló

Szabályzat

11/2018. (VI. 25.) MÜK szabályzat a fegyelmi bizottságokról, valamint az országos fegyelmi főbiztos és fegyelmi biztosi tisztséget ellátó tisztségviselők létszámáról

Felelősségbiztosítási Szabályzat

9/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat az ügyvédi felelősségbiztosítás évenként számított legalacsonyabb összegéről és követelményeiről

FESZ

20/2018. (XI. 26.) MÜK szabályzat a fegyelmi eljárásról

Fogadalomszabályzat

4/2017. (VII. 10.) MÜK szabályzat az ügyvédjelölti és a jogi előadói fogadalom szövegéről

Foglalkoztatási Szabályzat

5/2019. (VI. 24.) MÜK szabályzat az ügyvédjelöltek, jogi előadók, alkalmazott ügyvédek és alkalmazott európai közösségi jogászok foglalkoztatásának feltételeiről

GDPR

Az Európai Parlament és a Tanács 2016. április 27-i (EU) 2016/679 rendelete a természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről (általános adatvédelmi rendelet)

Hbnytv.

2013. évi CCXXI. törvény a hitelbiztosítéki nyilvántartásról

Hpt.

2013. évi CCXXXVII. törvény a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról

Igazolványr.

15/2017. (XI. 30.) IM rendelet az ügyvédi tevékenység gyakorlására jogosultak arcképes igazolványáról

Infotv.

2011. évi CXII. törvény az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról

Inytv.

1997. évi CXLI. törvény az ingatlan-nyilvántartásról

Inytv. vhr.

109/1999. (XII. 29.) FVM rendelet az ingatlan-nyilvántartásról szóló 1997. évi CXLI. törvény végrehajtásáról

Iratmegőrzési Szabályzat

16/2018. (XI. 26.) MÜK szabályzat az ügyvédi tevékenység gyakorlásával összefüggő iratok megőrzéséről

Irodagondnoki Szabályzat

7/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat az irodagondnokról

Irodamegfelelőségi Szabályzat

6/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat az irodahelyiség megfelelőségéről és az egy címre bejelentett irodahelyiséggel rendelkezőkre vonatkozó szabályokról

Iszdr.

16/2017. (XII. 7.) IM rendelet az ügyvédi kamarai hatósági eljárásokért fizetendő igazgatási szolgáltatási díjról

Itv.

1990. évi XCIII. törvény az illetékekről

Jat.

2010. évi CXXX. törvény a jogalkotásról

Jelöltképzési Szabályzat

2/2012. (XI. 5.) MÜK szabályzat az ügyvédjelöltek képzésének szabályairól, az ügyvédek és az ügyvédjelöltek ezzel kapcsolatos feladatairól, valamint a kamaráknak az ügyvédjelöltek képzésének megszervezésével kapcsolatos feladatairól

Jogtanácsosi tvr.

1983. évi 3. törvényerejű rendelet a jogtanácsosi tevékenységről

Jogtanácsosi vhr.

7/1983. (VIII. 25.) IM rendelet a jogtanácsosi tevékenységről

Jst.

2003. évi LXXX. törvény a jogi segítségnyújtásról

Jszvr.

5/1991. (IV. 4.) IM rendelet a jogi szakvizsgáról

Kamarai Hatósági Szabályzat

12/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat a kamarai hatósági eljárásokról

KASZ

Kamarai azonosító szám

Kbt.

2015. évi CXLIII. törvény a közbeszerzésekről

KESZ

5/2018. (III. 26.) MÜK szabályzat a közvetítői eljárásról

Ket.

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól

Kirendelési Szabályzat

9/2018. (V. 25.) MÜK szabályzat a kirendelhető ügyvédek jegyzékéről, valamint a kirendelt ügyvédek kijelöléséről

Kit.

2018. évi CXXV. törvény a kormányzati igazgatásról

Kjtv.

1991. évi XLI. törvény a közjegyzőkről

Köttv.

2005. évi LXXXVIII. törvény a közérdekű önkéntes tevékenységről

Kp.

2017. évi I. törvény a közigazgatási perrendtartásról

KVNY Szabályzat

17/2018. (XI. 26.) MÜK szabályzat az ügyvédek által készített vagy letétbe vett végrendeletek és haláleseti rendelkezéseket tartalmazó okiratok központi nyilvántartására vonatkozó szabályokról

Lakástv.

1993. évi LXXVIII. törvény a lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról

Letelepedési irányelv

Az Európai Parlament és a Tanács 1998. február 16-i 98/5/EK irányelve az ügyvédi hivatásnak a képesítés megszerzése országától eltérő tagállamokban történő folyamatos gyakorlásának elősegítéséről

Letéti Szabályzat

7/2018. (III. 26.) MÜK szabályzat a letét- és pénzkezelés, valamint a letétnyilvántartás részletes szabályairól

Mötv.

2011. évi CLXXXIX. törvény Magyarország helyi önkormányzatairól

Mt.

2012. évi I. törvény a munka törvénykönyvéről

Munkadíjrendelet

32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet a bírósági eljárásban megállapítható ügyvédi költségekről

MÜBSE

Magyar Ügyvédek Kölcsönös Biztosító Egyesülete

Nektv.

2011. évi CLXXIX. törvény a nemzetiségek jogairól

Névhasználati Szabályzat

5/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat az ügyvédi tevékenységet gyakorlók névhasználatának részletes szabályairól

NSZKK

Nemzeti Szakértői és Kutató Központ

Nytv. vhr.

146/1993. (X. 26.) Korm. rendelet a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény végrehajtásáról

OECD

Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet

Ogytv.

2012. évi XXXVI. törvény az Országgyűlésről

Okiratszerkesztési Szabályzat

11/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat az okiratszerkesztésről és az elektronikus ügyintézésről

Pénzmosási Irányelv

Az Európai Parlament és a Tanács 2015. május 20-i 2015/849/EU irányelve a pénzügyi rendszerek pénzmosás vagy terrorizmusfinanszírozás céljára való felhasználásának megelőzéséről, a 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 2005/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv és a 2006/70/EK bizottsági irányelv hatályon kívül helyezéséről

Pénzmosási Szabályzat

10/2019. (VI. 24.) MÜK szabályzat a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása megelőzéséről és megakadályozásáról szóló 2017. évi LIII. törvényben és az Európai Unió és az ENSZ Biztonsági Tanácsa által elrendelt pénzügyi és vagyoni korlátozó intézkedések végrehajtásáról szóló 2017. évi LII. törvényben meghatározott kötelezettségek teljesítéséről

Pktv.

2002. évi LV. törvény a közvetítői tevékenységről

Pp.

2016. évi CXXX. törvény a polgári perrendtartásról

PPJNE

Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya (kihirdette: 1976. évi 8. törvényerejű rendelet az Egyesült Nemzetek Közgyűlése XXI. ülésszakán, 1966. december 16-án elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya kihirdetéséről)

Ptk.

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről

Szakmai megnevezésekről szóló

rend.

18/2007. (III. 19.) IRM rendelet az európai közösségi jogászok szakmai megnevezéseiről

Szaktv.

2016. évi XXIX. törvény az igazságügyi szakértőkről

Számvtv.

2000. évi C. törvény a számvitelről

Szja tv.

1995. évi CXVII. törvény a személyi jövedelemadóról

Szolgáltatási irányelv

A Tanács 1977. március 22-i 1977/249/EGK irányelve az ügyvédi szolgáltatásnyújtás szabadsága tényleges gyakorlásának elősegítéséről

Szütv.

1995. évi XXXII. törvény a szabadalmi ügyvivőkről

Szvhr.

72/2006. (IV. 3.) Korm. rendelet a végelszámolás számviteli feladatairól

Tagdíjszabályzat

13/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat a kamarai tagdíjról

Tht.

2003. évi CXXXIII. törvény a társasházakról

Társulási Szabályzat

8/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat az ügyvédi társulásról és az ügyvédi irodaközösségről

Továbbképzési Szabályzat

18/2018. (XI. 26.) MÜK szabályzat az ügyvédi tevékenységet folytatók továbbképzési kötelezettségéről

Tbj.

2019. évi CXXII. törvény a társadalombiztosítás ellátásaira jogosultakról, valamint ezen ellátások fedezetéről

Tpvt.

1996. évi LVII. törvény a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról

Ügyészi tv.

2011. évi CLXIV. törvény a legfőbb ügyész, az ügyészek és más ügyészségi alkalmazottak jogállásáról és az ügyészi életpályáról

Üttv.

2017. évi LXXVIII. törvény az ügyvédi tevékenységről

Választási Szabályzat

8/2018. (III. 26.) MÜK szabályzat a kamarai tisztségviselők választásáról és visszahívásáról

Vbtv.

2017. évi LX. törvény a választottbíráskodásról

Vht.

1994. évi LIII. törvény a bírósági végrehajtásról

VONYr.

4/2009. (III. 6.) IRM rendelet a Végrendeletek Országos Nyilvántartásáról

ELŐSZÓ

Az ügyvédségnek az igazságszolgáltatásban való részvétele a magyar történelmi hagyomány fontos része. Ügyvédi intézmény nélkül nincs fegyveregyenlőség, nincs védelemhez való jog, nem érvényesül a bírósághoz fordulás joga – azaz nincs tisztességes eljárás. Egyszóval az ügyvédség nélkül egyáltalán nem létezhet jogállami igazságszolgáltatás. Az ügyvédségre vonatkozó törvényi szabályozásnak ezt a jogállami funkciót mindenképp szem előtt kell tartania. Örvendetes ezért, hogy az ügyvédi tevékenységről szóló 2017. évi LXXVIII. törvény ezt a szemléletet tette magáévá. Így lett az új ügyvédi törvény az ügyvédi hivatásrend szempontjából kiemelkedő jelentőségű, a kor követelményeinek megfelelő szabályozás, amelynek jelen kötettel az alkalmazást segítő kommentárja is napvilágot látott.

A magyarázatokat jegyző szerzők magas elméleti felkészültségük mellett elsősorban gyakorló ügyvédek, akik a jogalkalmazás mindennapi nehézségein túllépve írásaikban világossá teszik, hogy a jogállam csak akkor képes betölteni a neki szánt funkciót, a jog uralmának kiteljesítését, ha a jogot nemcsak az állam, hanem mindenki – az állammal és egymással szemben egyaránt – megfelelő eszköztárral érvényesíteni tudja, ha bárki igénybe veheti az adott kor legmagasabb színvonalán álló jogi szaktudást jogai érvényesítéséhez. Ezért axiomatikus az a megállapítás, hogy a jogállamban az ügyvédi hivatás – mint a jogkeresők jogérvényesítését intézményesen és diszkriminációmentesen ellátó intézmény – központi és mellőzhetetlen szerepet játszik.

Az Alkotmánybíróság határozataiból kirajzolódó hazai ügyvédfelfogás értelmében az ügyvéd nem puszta ügyfélképviselő, hanem a jog érvényesítésében az igazságszolgáltatás szereplőjeként különleges feladatot betöltő személy, akinek munkája révén az ügyféli érdek a jogérvényesítés során alkotmányos értékké nemesülhet. A jelen kommentár tárgyát képező, új ügyvédi törvény jelentősége a többi között abban áll, hogy az ügyvédi jogálláshoz kapcsolódó legfontosabb jogok és kötelezettségek kifejezett kodifikálásával a törvényi szabályozás átláthatóbbá vált, ami a jogalkalmazást és a jogértelmezést is jelentősen megkönnyíti. A törvényi változások egységes alkalmazását segíti elő ez a szakértő kommentár, amelyet a kedves Olvasó most a kezében tart, és amelyet jó szívvel ajánlok minden, a hivatásának élő ügyvéd kolléga figyelmébe.

Dr. Sulyok Tamás

az Alkotmánybíróság elnöke

2017. ÉVI LXXVIII. TÖRVÉNY AZ ÜGYVÉDI TEVÉKENYSÉGRŐL

ELSŐ RÉSZ

ALAPVETŐ RENDELKEZÉSEK

I. FEJEZET

ÁLTALÁNOS SZABÁLYOK

1. Általános elvek

1. § (1) Az ügyvédi hivatás – jogi szakértelemmel, törvényes eszközökkel és módon, a közhatalmi szervektől függetlenül – az ügyfél jogai és jogos érdekei érvényesítésének, kötelezettségei teljesítésének elősegítésére, az ellenérdekű felek közötti jogvita – lehetőség szerinti – megegyezéssel történő lezárására irányuló tevékenység, amely tevékenység magában foglalja az igazságszolgáltatásban való közreműködést.

(2) Az ügyvédi tevékenység az ügyfél és az ügyvédi tevékenységet gyakorló közötti bizalmon alapul, amelyet mindenki köteles tiszteletben tartani.

(3) Az ügyvédi tevékenység gyakorlójának az ügyvédi tevékenységet lelkiismeretesen, a legjobb tudása szerint, a jogszabályok megtartásával kell gyakorolni.

(4) Az ügyvédi tevékenység gyakorlója szakmai tudását önképzés és kötelező továbbképzés útján fejleszti.

(5) Az ügyvédi tevékenység gyakorlása nem irányulhat jogszabály megkerülésére, jogszabályba ütköző célra, vagy ilyen jogügyletben való közreműködésre.

(6) Ügyvédet mindenki szabadon választhat.

1. Az ügyvédi hivatás alkotmányos alapjai, az igazságszolgáltatásban való közreműködés

Az Alaptörvény – más alkotmányokhoz hasonlóan – nem rendelkezik kifejezetten sem az ügyvédi tevékenységről, sem az ügyvédségről, sem az ügyvédi önigazgatásról, sem pedig az ügyvédi függetlenségről. Modern jogállam ugyanakkor nemigen képzelhető el ügyvédség és ügyvédi hivatásrend nélkül. Ezt a hazai alkotmányos berendezkedés tekintetében az Alkotmánybíróság több határozatában egyértelműen levezette.

Az Alaptörvény XXVIII. cikk (3) bekezdése szerinti büntetőjogi védelemhez való jog közvetlenül szükségessé teszi legalább egy ügyvédi tevékenység, a védői tevékenység biztosítását, amelyet az Alkotmánybíróság az 1/2008. (I. 11.) AB határozatában a szabálysértési és a polgári eljárásokra, valamint az eljárások valamennyi szakaszára kiterjesztett. A társadalmi viszonyok, a szabályozás és a jogi eljárások egyre bonyolultabbá válása miatt ugyanakkor az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdése szerinti bírósághoz fordulás jogának és a XXVIII. cikk (7) bekezdése szerinti jogorvoslathoz való jognak, így aztán közvetetten az igazságszolgáltatásnak, sőt lényegében minden egyes alapjognak a tényleges érvényesülése is elképzelhetetlen mára professzionális jogi szolgáltatás nélkül.

Mindezek alapján megállapítható, hogy nem csupán a büntető, hanem a polgári igazságszolgáltatás és a közigazgatás feletti bírósági kontroll jogállami működése az Alaptörvényből közvetlenül fakadó módon elképzelhetetlen ügyvédség nélkül.

Ugyancsak illuzórikus lenne e professzionális jogi szolgáltatás igénybevételének lehetősége nélkül általában jogbiztonságról beszélni. Dr. Sulyok Tamásnak „Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzete” című PhD-értekezésében foglaltakból kiindulva könnyen belátható, hogy a jog érvényesítése komplex – elméleti és gyakorlati – jogi szakmai tudást, jogalkalmazási tapasztalatot igénylő összetett szellemi tevékenység. Éppen ezért a jogban járatos, laikus jogkeresők csak akkor lehetnek objektíve a jogegyenlőség helyzetében a jogalkalmazó szervekkel (és akár egymással) szemben, ha az állam fenntart számukra egy olyan intézményt, amely a jogvédelem és a jogérvényesítés mindenki számára elérhető és igénybe vehető intézményes és – jogi szaktudásánál fogva – hatékony segítsége lehet. Ez az ügyvédség intézménye, az ügyvédi hivatás {Sulyok Tamás: Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzete [online]. PhD-értekezés. SZTE Állam- és Jogtudományi Kar Doktori Iskola, Szeged, 2013, http://www.doktori.bibl.u-szeged.hu/id/eprint/1686/1/ST_PhD_disszertacio_teljes.pdf, utolsó elérés időpontja: 2020. december 28.}

2. A jogi szakértelem

Nem véletlen, hogy az ügyvédi tevékenységről szóló 2017. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Üttv.) 1 § (1) bekezdése az ügyvédi hivatás meghatározását éppen a jogi szakértelemmel mint az ügyvédséget megkülönböztető fogalmi elemmel kezdi. A jogi szakértelem értelemszerűen az Üttv. egészén végigvonuló követelmény, kezdve az ügyvédi tevékenység megkezdésének a feltételeitől az ügyvédjelöltek, jogi előadók képzésének és az egyes ügyvédi tevékenységek folytatásának a szabályain át egészen a frissen bevezetett ügyvédi továbbképzési kötelezettségig.

A jogi szakértelem értelemszerűen nem merül ki az Alaptörvény és a jogszabályok – és európai uniós tagállam lévén különösen nem merülhet ki kizárólag a magyar jogszabályok – ismeretében, ahhoz értelemszerűen hozzátartozik a nyilvánosan hozzáférhető – hazai és uniós, bírósági, alkotmánybírósági és adott esetben hatósági – joggyakorlat, a releváns jogi szakirodalom ismerete és maga a jogi tapasztalat is.

Az Üttv. 41. § (2) bekezdése ugyan ennél szűkebb körben húzza meg a jogi tanácsadás alapját képező ismeretanyagot, de ez a megközelítés két szempontból sem tartható fenn.

Az egyik indok az, hogy az Üttv. szerinti szűkebb megközelítés alkalmazása ellentétes lenne azzal, hogy az ügyvédi tevékenység elsődleges célja az ügyfél jogai és jogos érdekei érvényesítésének, kötelezettségei teljesítésének elősegítése. E cél elérését az ügyvédi tevékenység gyakorlója a joggyakorlat és gyakran a jogi dogmatika ismerete nélkül az Üttv. 1. § (3) bekezdésében megkövetelt lelkiismeretességgel nem tudja biztosítani. Bár az ügyvédi tevékenység alapvetően nem vállalkozási tevékenység, a pályán való tartós megmaradáshoz egy bizonyos fokú sikeresség elengedhetetlen. Ehhez azonban a jogszabályok szövegének az ismerete nem elegendő, (jog)gyakorlati ismeretek hiányában az ügyvédi tevékenységgel az ügyfél számára komoly károkat lehet okozni. Hozzá kell ugyanakkor tenni azt is, hogy a jogrendszer folyamatos változása miatt a joggyakorlat ismerete és a jogszabályok puszta rutinszerű alkalmazása – a változások követése nélkül – éppúgy kevés lehet az ügyvédi tevékenység ellátásához, és ugyanúgy konkrét károkat okozhat az ügyfél számára.

A másik indok, hogy számos olyan jogszabályi rendelkezésnek nem minősülő jogi aktus, dokumentum létezik – akár a magyar, akár az uniós jogban –, amelyeknek a jogértelmezést közvetlenül vagy közvetetten, de kötelezően alakító joghatása van: ide tartoznak a bíróságokra kötelező jogegységi határozatok [a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény (a továbbiakban: Bszi.) 24. § (1) bekezdés a) pont], a jogszabályok közzétett indokolása, hacsak az a jogszabály szövegével nem ellentétes [Alaptörvény 28. cikk, a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Jat.) 18. § (4) bekezdés]. Ezenfelül a Bszi. 12/A. alcíme szerinti, valamennyi jogág esetében szóba jöhető jogegységi panasz jogintézményének megfelelő alkalmazása feltételezi a Kúria 2012. január 1. után hozott és a Bírósági Határozatok Gyűjteményében közzétett határozatainak áttekintését.

Fegyelmi vétség megállapítása az Üttv. 107. §-a szerint alapvetően csak az Üttv.-ben és a kamarai szabályzatokban meghatározott követelmények vétkes megszegéséhez fűződhet. A Budapesti Regionális Fegyelmi Bizottság Fegyelmi Tanácsa például a 2019. F. 160/13. számú, ügyvédi fegyelmi felelősséget megállapító határozatában megállapította, hogy egy perbeli képviseletet elvállaló ügyvédtől elvárható az, hogy ismerje a megbízás teljesítéséhez kapcsolódó anyagi és eljárásjogi szabályokat, és ez alól nem mentesíti az ügyvédi tevékenység gyakorlóját az sem, ha változik a szabályozás. A joggyakorlat, a jogszabályok indokolása vétkes figyelmen kívül hagyása – különösen azokban az esetekben, amikor azoknak a jogértelmezést kötelezően befolyásoló jogi hatásuk van – ugyancsak vezethet olyan ügyvédi műhibához, amely az ügyvédi tevékenység gyakorlója fegyelmi felelősségét is felvetheti. Végső soron azonban ezt a kérdést nem a kamara fegyelmi jogköre, hanem maga a piac oldja meg azzal, hogy a nem kellően alapos, körültekintő ügyvédi tevékenység gyakorlója nem hiteles és megbízható a meglévő és potenciális ügyfelei számára, és így nem lesz sikeres e hivatása gyakorlása során.

3. Képzési és továbbképzési kötelezettség

Az ügyvédi tevékenység gyakorlói számára az Üttv. képzési, illetve továbbképzési kötelezettséget ír elő.

Az ügyvédek, alkalmazott ügyvédek, kamarai jogtanácsosok és a Magyarországon letelepedett, tevékenységüket állandó jelleggel Magyarországon folytató európai közösségi jogászok továbbképzési kötelezettségét az ügyvédi tevékenységet folytatók továbbképzési kötelezettségéről szóló 18/2018. (XI. 26.) MÜK szabályzat (a továbbiakban: Továbbképzési Szabályzat) szabályozza (lásd az Üttv. 149–151. §-ához fűzött magyarázatot).

Az ügyvédjelöltek képzésének szabályait az ügyvédjelöltek képzésének szabályairól, az ügyvédek és az ügyvédjelöltek ezzel kapcsolatos feladatairól, valamint a kamaráknak az ügyvédjelöltek képzésének megszervezésével kapcsolatos feladatairól szóló 2/2012. (XI. 5.) MÜK szabályzat (a továbbiakban: Jelöltképzési Szabályzat) tartalmazza (lásd az Üttv. 62–65. §-ához fűzött magyarázatot).

A jogi előadók ügyvédi továbbképzéshez szorosan kapcsolódó képzési kötelezettségét a jogi előadók képzéséről szóló 1/2020 (X. 2.) MÜK szabályzat rögzíti. Eszerint a jogi előadóknak az ügyvédek, kamarai jogtanácsosok, alkalmazott ügyvédek és letelepedett európai közösségi jogászok számára kötelezően előírt képzési eseményeken való részvétellel kell évente legalább 6 kreditpontot megszereznie.

Nem közvetlenül a jogi szaktudás fejlesztését, hanem kifejezetten a hivatásrendi szabályok elsajátítását szolgálja, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlóinak az ügyvédi hivatás etikai szabályairól és elvárásairól szóló 6/2018. (III. 26.) MÜK szabályzat (a továbbiakban: Etikai Szabályzat) 12.6. pontja alapján az Üttv., valamint a legfontosabb kamarai szabályzatok szabályainak az elsajátításáról a bejegyzést követő hat hónapon belül be kell számolnia.

4. Bizalom és közbizalom

Önmagában a jogi szakértelemmel rendelkező szolgáltató szektor azonban kevés lenne a hivatkozott alkotmányos jogok érvényesüléséhez. Szükséges hozzá a jogot keresők bizalma is a professzionális jogi szolgáltatást nyújtó szakemberekben, függetlenül attól, hogy a jogot egy másik jogalannyal szemben, egy állami szerv előtti jogi eljárásban vagy akár közvetlenül az állam valamely képviselőjével szemben kell érvényesíteni. Ennek hiányában ugyanis a jogkereső közönség bizonyos ügyekben egyszerűen nem merné vagy nem tartaná célravezetőnek igénybe venni ezt a szolgáltatást.

Dr. Sulyok Tamás „Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzete” című PhD-értekezésében e bizalom két oldalát különbözteti meg: a szubjektív bizalmat, amelyet az ügyfél érez az ügyvédje iránt, valamint az objektív közbizalmat, amely e bizalom szociális társadalmi oldalát jelenti {Sulyok Tamás: Az ügyvédi hivatás alkotmányjogi helyzete [online]. PhD-értekezés. SZTE Állam- és Jogtudományi Kar Doktori Iskola, Szeged, 2013, 14. o., http://www.doktori.bibl.u-szeged.hu/id/eprint/1686/1/ST_PhD_disszertacio_teljes.pdf, utolsó elérés időpontja: 2020. december 28.}. A közbizalom lényegében az ügyvédségbe vetett bizalmat jelenti.

Az ügyfél ügyvédjébe – annak tudásába és lojalitásába – vetett bizalma valóban alapvető előfeltétele az ügyvédi tevékenység folytatásának. Amint ez a bizalom megszűnik, az ügyvédi tevékenység folytatására irányuló jogviszony megszüntetése indokolt mindkét fél érdekében. Ez is alátámasztja azt, hogy az ügyvédségbe vetett bizalom nem feltételezi azt, hogy minden potenciális ügyfélnek az ügyvédi tevékenység valamennyi igénybe vehető gyakorlójában bíznia kellene, csupán azt, hogy az egyéneknek objektíve legyen lehetőségük arra, hogy jogérvényesítésük során olyan jogi szolgáltatóhoz fordulhassanak, akiben megbíznak.

Az ügyvéd és ügyfél közötti bizalomból, illetve az ügyvédségbe vetett közbizalomból, valamint ezek tiszteletben tartásának a követelményéből fakad többek között az Üttv. által biztosított főszabály szerinti szabad ügyvéd- és ügyfélválasztás lehetősége, a nem csupán a közhatalmi szervektől való ügyvédi függetlenség követelménye (lásd az Üttv. 6. §-ához fűzött magyarázatot), az ügyvédi titoktartási kötelezettség és annak a tiszteletben tartása (lásd az Üttv. 9–12. §-aihoz fűzött magyarázatot) és természetesen ezen belül az ügyvéd-ügyfél kommunikáció védelmét szolgáló védekezés céljából készült irat védelme (lásd az Üttv. 13. §-ához fűzött magyarázatot), de ezt szolgálják többek között az ügyvédi felelősségbiztosítási kötelezettségre vonatkozó szabályok (lásd az Üttv. 20–21. §-aihoz fűzött magyarázatot), az ügyvédi tevékenység folytatásának a korlátai és az ügyvédi tevékenység gyakorlását kizáró okok (lásd az Üttv. 22–26. §-aihoz fűzött magyarázatot), azaz általában az ügyvédi tevékenység gyakorlására vonatkozó közjogi szabályok is.

5. Törvényes eszközök és mód, a jogkerülés tilalma

A jogi szolgáltatás törvényes eszközökkel és módon való ellátása önmagában nem megkülönböztető jegye, hanem követelménye az ügyvédi tevékenység gyakorlásának. Értelemszerű, hogy semmilyen tevékenység gyakorlása nem ütközhet a jogszabályokba, ennek megfelelően nem találunk olyan legitim jogi vagy más tevékenységet sem, amely törvénytelen eszközökkel és módon végzendő. Az ügyvédi tevékenység gyakorlójába vetett bizalomnak és általában az ügyvédi hivatásba vetett közbizalomnak elengedhetetlen alapja, hogy bízni lehessen abban, hogy a tág értelemben vett ügyvédség az ügyféli jogokat és érdekeket csak a törvényesen igénybe vehető eszközökkel, de – ahogyan az Etikai Szabályzat 2.1. pontja is rögzíti – azok teljes tárházának az igénybevételével végezze.

Az ügyvédi tevékenység gyakorlásának megkülönböztető jegye ugyanakkor az, hogy annak során nem elegendő a jogszabálynak a betartása – ideértve természetesen a rendeltetésszerű és jóhiszemű joggyakorlás követelményét, valamint a joggal való visszaélés tilalmát is –, hanem az ügyvédi tevékenység gyakorlása nem irányulhat jogszabály megkerülésére, jogszabályba ütköző cél megvalósítására vagy ilyen jogügyletben való közreműködésre. Ez tehát nem csupán maga az ügyvédi tevékenység jogszerűségére, hanem annak az ügyletnek a jogszerűségére vonatkozóan is követelményeket állapít meg, amelyben az ügyvédi tevékenység gyakorlója közreműködik.

A jogszabály megkerülésének a fogalmát a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvénynek (a továbbiakban: Ptk.) a szerződés semmisségére vonatkozó bírói gyakorlata és az ehhez kapcsolódó jogelmélet fejtette ki a legrészletesebben. Alapvető különbség azonban, hogy míg a Ptk. a semmisség következményét csak akkor rendeli a jogszabály megkerüléséhez, ha ahhoz jogszabály más következményt nem fűz, addig az ügyvédi gyakorlatban a jogszabály megkerülése tilos, függetlenül attól, hogy ahhoz milyen jogkövetkezmény fűződik.

Ugyancsak foglalkozott a jogszabály megkerülésének a fogalmával a Kúria a Kfv.VI.35.505/2017/11. számú ítéletében, melyben azt lényegében a jogszabályi rendelkezés rendeltetésével ellentétes gyakorlásával azonosította.

A Budapesti Regionális Fegyelmi Bizottság Fegyelmi Tanácsa 2019.F.190/7. határozatában például rámutatott arra, hogy a formálisan a jogszabályoknak és a kamarai szabályzatnak megfelelő letéti szerződésen alapuló letétkezelés is megalapozza az ügyvédi tevékenység gyakorlójának a fegyelmi felelősségét akkor, ha az – úgy, hogy arról az ügyvédnek is tudnia kellett – fedezet jogellenes elvonásának a céljából jött létre.

A Debreceni Regionális Fegyelmi Bizottság Debreceni Regionális Fegyelmi Tanácsa DRFB-49/2019. (P26/2019) számú határozatában ugyancsak a jogszabály megkerülését állapította meg, amikor az ügyvédi tevékenység gyakorlója bírósági beadványok ügyfél nevében való későbbi előterjesztése céljából az ügyféllel előzetesen „biankó” lapokat íratott alá.

Ugyancsak jogszabály megkerülésére irányuló ügyvédi tevékenység szándékos megvalósulását állapította meg a Budapesti Regionális Fegyelmi Bizottság Fegyelmi Tanácsa 2010.F.251/26. határozatában, amiatt, mert az ügyvédi tevékenység gyakorlója közreműködött abban, hogy ügyfele harmadik személlyel színlelt szerződést kössön.

E példák is jól mutatják, hogy mennyire vékony a határvonal a közvetlen jogsértés és a jogszabály megkerülése között, hiszen mindegyik esetben alappal lehet érvelni amellett is, hogy a megvalósult ügyvédi tevékenységek az Üttv. 1. § (5) bekezdése alkalmazása nélkül is közvetlenül jogsértőek (a fentiek közül egyes esetekben az ügyvédi tevékenység gyakorlója büntetőjogi felelősségét is megállapították). Az Üttv. 1. § (5) bekezdése alapján ugyanakkor egyértelmű, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlója számára – az ügyvédségbe vetett közbizalom fenntartása érdekében – a határesetek sem megengedhetőek.

Megkülönböztető jegy továbbá az is, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlójának a jogellenes (és kamarai szabályzatba ütköző) vétkes magatartásához – ideértve természetesen a jogszabály megkerülésére irányuló ügyletben való közreműködést is – a jogalkotó az általános szabályokon túl is joghátrányt társít. Az Üttv. 107. § a) pontja alapján fegyelmi felelősségre vonható az, aki az ügyvédi hivatás gyakorlásából eredő, jogszabályban, a Magyar Ügyvédi Kamara Alapszabályában és a területi kamara alapszabályában vagy etikai szabályzatban meghatározott kötelességét szándékosan vagy gondatlanságból megszegi. Ez végső soron akár az ügyvédi tevékenység gyakorlásának a korlátozásához vagy (kizárás, illetve az ügyvédi kamarai nyilvántartásból való törlés fegyelmi büntetés esetén) annak a megakadályozásához is vezethet. Ugyancsak ennek a megjelenése az, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlását kizárja a büntetett előélet, sőt bizonyos esetekben a korábbi büntetett előélet is [lásd az Üttv. 22. § (1) bekezdéséhez fűzött magyarázatot].

4. Szabad ügyfél- és ügyvédválasztás

Az ügyvédi tevékenység gyakorlójába vetett bizalom, ahogyan arra már korábban kitértünk, nem azt jelenti, hogy valamennyi jogalanynak valamennyi potenciális ügyvédi tevékenység gyakorlójában kell megbíznia, hanem azt, hogy ennek a bizalomnak az ügyvédi tevékenység gyakorlására létrejött jogviszonyon belül kell fennállnia. Ennek alapvető eleme a szabad ügyvéd- és ügyfélválasztás.

Ez az ügyvédi megbízási jogviszonyokban túlmutat a szerződési szabadságon, hiszen nem csupán azt biztosítja, hogy a felek megválaszthassák azt, hogy kivel és milyen tartalommal kívánnak ügyvédi tevékenység gyakorlására irányuló jogviszonyra lépni, hanem azt is, hogy – bizonyos korlátok mellett – szabadon meg is szüntethessék ezt a jogviszonyt, méghozzá alapvetően indokolás nélkül. Az Üttv. 35. § (2) bekezdése ezért biztosítja az ügyfél számára az azonnali hatályú (és indokolás nélküli) felmondás lehetőségét. Az ügyvéd, az európai közösségi jogász és a külföldi jogi tanácsadó számára ez értelemszerűen korlátozott, hiszen a szabad ügyfélválasztáshoz képest elsőbbséget élvez az ügyfél jogainak, jogos érdekeinek az érvényesítése, ami hosszabb felmondási időt, és az alatt az ügyfél érdekében való eljárást feltételez [amitől csak az ügyfél javára enged eltérést az Üttv. 35. § (3) bekezdése].

A szabad ügyvédválasztásnak az Üttv. 1. § (6) bekezdésében rögzített jogosultságával ellentétes az, ha akár jogszabály, akár az ügyfél felett közvetlen vagy közvetett irányítási jogokat gyakorló jogalany az igénybe vehető ügyvédi tevékenységet gyakorlók körét objektív alapokon nyugvó indokok hiányában korlátozza, és különösen akkor, ha a hatékony ügyvédi közreműködés lehetőségétől az érintett jogalanyt elzárja. Nem jelent azonban értelemszerűen korlátozást sem a jogi szolgáltatás beszerzésére vonatkozó eljárási szabályrendszer (pályáztatási, közbeszerzési kötelezettség stb. előírása) vagy az ügyvédi tevékenység választható gyakorlójával szemben objektíve indokolható módon meghatározott feltételek (jogterületen való jártasság, tapasztalat, magasabb összegű felelősségbiztosítás, informatikai feltételek stb.) előírása.

Jelentős korlátozással érvényesül természetesen a szabad ügyfél- és ügyvédválasztás a kirendelés során, de indokolt esetben mind a védő, mind a terhelt vagy a bűncselekmény elkövetésével megalapozottan gyanúsítható személy indítványozhatja másik védő kijelölését [a büntetőeljárásról szóló 2017. évi XC. törvény (a továbbiakban: Be.) 46. § (7) és (8) bekezdés].

A kamarai jogtanácsosok és a jogi előadók esetén az adott jogviszonyra irányadó szabályok (így különösen a felmondási és a felmentési korlátok, idők stb.) jelentősen korlátozzák az ügyvédi tevékenység folytatására irányuló jogviszonyban állók jogait egymás megválasztására. Továbbá az irányítási jellegű jogköröket gyakorló jogalany értelemszerűen – a rá vonatkozó szabályok megfelelő felhatalmazása esetén – nincs az Üttv. alapján elzárva attól, hogy beleszóljon, hogy az alárendelt jogalany kit alkalmaz kamarai jogtanácsosként, illetve jogi előadóként.

Az ügyvédi tevékenység gyakorlói alkalmazásában álló ügyvédi tevékenységet gyakorlók (ügyvédjelölt, alkalmazott ügyvéd, alkalmazott európai közösségi jogász) tekintetében főszabály szerint nem beszélhetünk az ügyvéd-, illetve ügyfélválasztás szabadságáról, de a felek megállapodhatnak természetesen abban, hogy egy adott ügy ellátásában meghatározott alkalmazottak részt vegyenek vagy éppen ne vegyenek részt (például az ügyvéd személyes eljárásának az előírásával).

Kapcsolódó joggyakorlat

Kúria Kfv.VI.35.505/2017/11. Az adójogszabályok megkerülésére irányuló magatartás a rendeltetésszerű joggyakorlás követelményeibe ütközik.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény XXVIII. cikk, 28. cikk

2017. évi XC. törvény a büntetőeljárásról 46. § (7) és (8) bekezdés

2011. évi CLXI. törvény a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról 24. § (1) bekezdés, 12/A. alcím

2010. évi CXXX. törvény a jogalkotásról 18. § (4) bekezdés

1/2020 (X. 2.) MÜK szabályzat a jogi előadók képzéséről

18/2018. (XI. 26.) MÜK szabályzat az ügyvédi tevékenységet folytatók továbbképzési kötelezettségéről

6/2018. (III. 26.) MÜK szabályzat az ügyvédi hivatás etikai szabályairól és elvárásairól 2.1. pont, 12.6. pont

2/2012. (XI. 5.) MÜK szabályzat az ügyvédjelöltek képzésének szabályairól, az ügyvédek és az ügyvédjelöltek ezzel kapcsolatos feladatairól, valamint a kamaráknak az ügyvédjelöltek képzésének megszervezésével kapcsolatos feladatairól

2. Az ügyvédi tevékenység

2. § (1) Ügyvédi tevékenység:

a) a jogi képviselet ellátása,

b) a büntetőeljárásban védelem ellátása,

c) a jogi tanácsadás,

d) az okiratszerkesztés,

e) az okirat ellenjegyzése,

f) az a)–e) pont szerinti ügyvédi tevékenységgel összefüggésben a szerkesztett okiratok és mellékleteik elektronikus okirati formába alakítása,

g) az a)–f) pont szerinti ügyvédi tevékenységgel összefüggésben letét kezelése.

(2) Nem minősül ügyvédi tevékenységnek

a) a nem természetes személy jogalannyal fennálló munkaviszony, kormányzati szolgálati, közszolgálati, adó- és vámhatósági szolgálati, közalkalmazotti, rendvédelmi igazgatási alkalmazotti, honvédelmi alkalmazotti, rendvédelmi, hivatásos vagy szerződéses katonai szolgálati, igazságügyi alkalmazotti vagy ügyészségi alkalmazotti szolgálati jogviszony, egyházi szolgálati viszony, valamint a közérdekű önkéntes tevékenységről szóló törvény szerinti önkéntes jogviszony keretei között,

aa) a munkáltató, egyházi szolgálati viszony esetében az egyházi jogi személy, vagy önkéntes jogviszony esetén a fogadó szervezet (e § alkalmazásában a továbbiakban együtt: munkáltató),

ab) a munkáltató társasági adóról és az osztalékadóról szóló törvényben meghatározott kapcsolt vállalkozása (a továbbiakban: kapcsolt vállalkozás), vagy

ac) a munkáltatóval irányítási vagy fenntartói viszonyban álló szerv

számára végzett jogi tanácsadás és okiratszerkesztés, vagy

b) törvény felhatalmazása alapján a 4. § (1) bekezdésében felsorolt személyen kívüli más személy által végzett jogi képviseleti tevékenység, jogi tanácsadás és okiratszerkesztés.

(3) Nem minősül az (1) bekezdés a) pontja szerinti ügyvédi tevékenységnek a törvényes képviselet, valamint a szervezeti képviselet ellátása.

1. Az ügyvédi tevékenység gyakorlója által végezhető tevékenységek

A jogi szolgáltatások differenciálódására, a hagyományos ügyvédi szerepek megújulására, valamint a jogtanácsosi integrációra tekintettel az Üttv. meghaladta az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvénynek (a továbbiakban: 1998-as Ügyvédi tv.) az ügyvédekre vonatkozó általános szabályok és ehhez képest az egyéb státuszban ügyvédi tevékenységet gyakorlókra vonatkozó speciális szabályok logikáján alapuló szabályozási modelljét. Az Üttv. szabályozásának középpontjában az ügyvédi tevékenység gyakorlói állnak, amely magában foglalja valamennyi, az Üttv. szerint ügyvédi tevékenység gyakorlására jogosult státuszt. Ahol pedig indokolt, az egyes státuszokhoz kapcsolódóan speciális szabályokat állapít meg az Üttv. A szabályozási modellváltásnak egyrészt az egyszerűbb szabályozhatóság, könnyebb értelmezhetőség, másrészt az a megközelítésbeli váltás volt az oka, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlásának ügyvédeken kívüli formái nem másodrendű jogászi hivatások.

Az ügyvédi tevékenységek alatt szűk értelemben az Üttv. 2. § (1) bekezdése szerinti tevékenységeket értjük, tágabb értelemben azonban azon tevékenységek összefoglaló neve, amelyeket az ügyvédi tevékenység gyakorlói jogosultak folytatni. A jelen alcím magyarázatánál az ügyvédi tevékenység gyakorlói által folytatható tevékenységek rendszerét, ezek egymáshoz való viszonyát, valamint az ügyvédi tevékenységgel rokon, de annak valamilyen okból nem minősülő tevékenységeket vizsgáljuk meg részletesen.

Az Üttv. alapján az ügyvédi tevékenység gyakorlója által végezhető tevékenységeket három csoportba sorolhatjuk:

a) az Üttv. 2. § (1) bekezdése szerinti ügyvédi tevékenységek,

b) az Üttv. 3. §-a szerinti kiegészítő tevékenységek, valamint

c) az Üttv. 15. alcíme szerinti korlátozás alá nem eső, azaz nem összeférhetetlen tevékenységek.

2. Az ügyvédi tevékenységek

Szűk értelemben vett ügyvédi tevékenység rendszeresen, ellenérték fejében az Üttv. 4. § (1) bekezdése alapján kizárólag ügyvédi tevékenység gyakorlója által folytatható. Nem minden ügyvédi tevékenységet gyakorló jogosult valamennyi ügyvédi tevékenységfajta folytatására, ezt szemlélteti a következő táblázat.

Jogi

tanácsadás

Jogi

képviselet

Okirat-

szerkesztés

Védői

tevékenység

Ellenjegyzés

Letétkezelés

Ügyvéd

igen

igen

igen

igen

igen

igen

Kamarai jogtanácsos

igen

igen

igen

nem

igen

nem

Európai közösségi jogász

igen

kötelező jogi képviselet esetén csak ügyvéddel együttműködve

igen

igen

nem

igen

Alkalmazott ügyvéd

helyettesként

helyettesként

helyettesként

helyettesként

nem

nem

Alkalmazott európai közösségi jogász

helyettesként

helyettesként

helyettesként

helyettesként

nem

nem

Ügyvédjelölt

helyettesként

helyettesként

helyettesként

helyettesként

nem

nem

Jogi előadó

helyettesként

helyettesként

helyettesként

nem

nem

nem

Külföldi jogi tanácsadó

hazai jogról és a nemzetközi jogról

nem

nem

nem

nem

nem

Az egyes ügyvédi tevékenységeket részletesen az Üttv.-nek az adott ügyvédi tevékenységet szabályozó rendelkezései kapcsán elemezzük.

3. Az ügyvédi tevékenység jogellenes folytatásának jogkövetkezményei

Az ügyvédi tevékenység erre való jogosultság hiányában, rendszeresen, ellenérték fejében történő folytatásának a jogkövetkezménye végső soron a zugírászat bűncselekményének a megállapítása lehet [a Büntető Törvénykönyvről szóló 2012. évi C. törvény (a továbbiakban: Btk.) 286. §]. Az ügyvédi tevékenység gyakorlási formáinak differenciálódásával nem zárható ki az sem, hogy a fenti tényállást olyan ügyvédi tevékenység gyakorlója valósítsa meg, aki nem jogosult az adott ügyvédi tevékenység gyakorlására vagy az adott feltételek mellett ügyvédi tevékenység folytatására. Ennek megfelelően megvalósíthatja a tényállást olyan kamarai jogtanácsos, aki üzletszerűen, megbízás alapján folytat ügyvédi tevékenységet olyan személy számára, akinek a számára nem lenne jogosult (azaz nem a munkáltatója, annak kapcsolt vállalkozása stb. számára), vagy az ügyvédjelölt, ha önállóan vállalja ügyek ellátását. A kiegészítő ügyvédi tevékenységek jogellenes folytatása nem valósítja meg a zugírászat tényállását. Ebből következően, ha a tanácsadás az Üttv. 3. § (1) bekezdés a)–h) pontja szerinti kiegészítő tevékenység fogalmába illeszkedik, akkor sem valósít meg zugírászatot, ha jogi kérdéseket is érint. Ellenben akkor, ha a kiegészítő tevékenység folytatására jogosult (vagy értelemszerűen nem jogosult) személy átlépi e tanácsadási típusú tevékenységek határát, és az itt meghatározott tárgykörökön kívül ad üzletszerűen jogi tanácsot (így például szerződések jogszerűségének ellenőrzésére vállal ellenérték fejében szerződéses kötelezettséget), az megvalósítja a zugírászat tényállását (BH2015. 122.).

Az Üttv. az ügyvédi tevékenység rendszeresen, ellenérték fejében jogosulatlanul történő folytatásának a jogerős megállapításához azt a jogkövetkezményt fűzi, hogy a jogsértés elkövetője a határozat jogerőre emelkedésétől számított három évig nem folytathat sem ügyvédi, sem ügyvédasszisztensi tevékenységet, azonban e szabály önálló alkalmazására kifejezetten az ennek a megállapítására hatáskörrel rendelkező szerv és erre irányuló eljárás hiányában nemigen nyílik lehetőség (lásd az Üttv. 22. §-ához fűzött magyarázatot).

Abban az esetben, ha az ügyvédi tevékenység gyakorlására vonatkozó jogosultsága kereteit ügyvédi tevékenység gyakorlója lépi túl szándékosan vagy gondatlanságból (pl. ha a kamarai jogtanácsos megbízást vállal harmadik személytől vagy a külföldi jogi tanácsadó okiratszerkesztési megbízást vállal), ennek a jogkövetkezményeit a fegyelmi eljárásban is le lehet vonni, hiszen ügyvédi tevékenység gyakorlása során szegi meg vétkesen a jogszabályból fakadó kötelezettségeit.

4. Az ügyvédi tevékenységnek nem minősülő tevékenységek

A jogtanácsosi integráció egyik alapvető eleme, hogy csak azon korábbi jogtanácsosoknak, jogi előadóknak, illetve későbbi, jogi munkakörben foglalkoztatott munkavállalóknak (és hasonló jogviszonyban álló természetes személyeknek) kell kamarai jogtanácsosként ügyvédi kamara tagjává, illetve jogi előadóként ügyvédi kamarai nyilvántartottá válnia, akik jogi képviseletet látnak el vagy okirati ellenjegyzést végeznek. Ennek megfelelően a kifejezetten a munkáltató, kapcsolt vállalkozása vagy a munkáltatóval irányítási, fenntartási jogviszonyban álló szerv számára folytatott okiratszerkesztést és jogi tanácsadást az Üttv. egyszerűen nem tekinti ügyvédi tevékenységnek. Így formálisan nem sérül az az elv, hogy ügyvédi tevékenységet csak az Üttv.-ben erre feljogosított ügyvédi kamarai tag, illetve nyilvántartott folytathat.

Ugyancsak ez a logika érvényes az Üttv. 2. § (2) bekezdés b) pontja szerinti, törvényben más személyek számára kifejezetten lehetővé tett – egyébként ügyvédi tevékenységnek minősülő – jogi tanácsadásra, okiratszerkesztésre és jogi képviseleti tevékenységre. Ennek megfelelően a közjegyző és a szabadalmi ügyvivő nem ügyvédi tevékenységként folytatja részben ugyanazt a tevékenységet, mint például egy ügyvéd. Sőt, a közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. törvény (a továbbiakban: Kp.) 27. § (2) bekezdése a közigazgatási szerv jogi szakvizsgával rendelkező képviselői számára is lehetővé teszi, hogy kamarai jogtanácsosi ügyvédi kamarai tagság nélkül is elláthassanak – bár ez a normaszövegből nem feltétlenül derül ki: értelemszerűen csak a közigazgatási szerv számára – akár kötelező jogi képviseletet igénylő perben is jogi képviseletet.

Az Üttv. 2. § (3) bekezdése biztosítja, hogy a törvényes és szervezeti képviselet ne valósítsa meg a zugírászat tényállását. Jogi képviseletnek, azaz ügyvédi tevékenységnek és nem törvényes, illetve szervezeti képviseletnek minősül ugyanakkor a képviselet jogi szakértelem mellett történő ellátása (lásd az Üttv. 39. §-ához fűzött magyarázatot). Ezek alapján viszont a közigazgatási perek kivételével a kötelező jogi képviseletet nem igénylő jogi eljárásokban eljáró kamarai jogtanácsos képviseleti tevékenysége akkor nem ügyvédi tevékenység, ha azt nem rendszeresen látja el.

Kapcsolódó joggyakorlat

BH2015. 122. Kizárólag ügyvéd (jogtanácsos) által végezhető jogi tanácsadás fogalmi körébe tartozik a jogi személyek szerződéseinek és más iratainak jogszerűsége szempontjából – nem szívességi alapon – való ellenőrzése

Kapcsolódó jogi szabályozás

2017. évi I. törvény a közigazgatási perrendtartásról 27. § (2) bekezdés

2012. évi C. törvény a Büntető Törvénykönyvről 286. §

3. § (1) Az ügyvédi tevékenység gyakorlása keretében kiegészítő jelleggel folytatható:

a) szabadalmi ügyvivői tevékenység,

b) adótanácsadás,

c) társadalombiztosítási tanácsadás,

d) biztosítási tanácsadás,

e) munkaügyi tanácsadás,

f) bírósági, hatósági, illetve más közhatalmi eljáráson kívüli képviselet ellátása,

g) pénzügyi és egyéb üzletviteli tanácsadás,

h) felelős akkreditált közbeszerzési szaktanácsadói tevékenység,

i) bizalmi vagyonkezelési tevékenység,

j) ingatlanközvetítői tevékenység,

k) társasházi közös képviselői tevékenység,

l) nem az ügyvédi tevékenység gyakorlója által készített papíralapú dokumentum elektronikus okirati formába alakítása, valamint

m) közvetítői eljárásban és büntetőügyekben folytatott közvetítői tevékenység.

(2) Az (1) bekezdésben meghatározott tevékenységeket az ügyvédi tevékenység gyakorlója e minőségében, de az adott tevékenységre irányadó jogszabályokban meghatározottak szerint folytathatja.

(3) Az (1) bekezdés i)–k) pontjában meghatározott kiegészítő tevékenység és a 2. § szerinti ügyvédi tevékenység ugyanazon ügyfél számára egyidejűleg nem végezhető, kivéve, ha a megbízott ügyvédi iroda, a megbízást az ügyvédi iroda különböző tagjai látják el, és az ügyfél ehhez írásban kifejezetten hozzájárul.

1. A kiegészítő tevékenységek, folytatásuk feltételei és korlátai

A kiegészítő tevékenységek alapvetően olyan tevékenységek, amelyek tartalmi értelemben átfedésben vannak az ügyvédi tevékenységekkel. Ez alól kivételt képez a bizalmi vagyonkezelői, az ingatlanközvetítői és a társasházi közös képviselői tevékenység. E tevékenységek azért tartoznak ebbe a körbe, mert jellemzően ügyvédek is ellátják azokat. Ugyanakkor az ügyvédi tevékenységektől való tartalmi különbözőségük miatt az ügyvédi tevékenység gyakorlója számára ezek végzése során olyan érdekek kerülhetnek előtérbe, amelyek az ügyvédi tevékenység függetlenségét veszélyeztetnék. Ennek megfelelően ez utóbbi tevékenységek nem végezhetőek az ügyvédi tevékenységekkel együtt ugyanazon ügyfél számára. Megkockáztatjuk, hogy szerencsésebb lett volna ezeket a tevékenységeket a nem összeférhetetlen tevékenységek között szabályozni.

A kiegészítő tevékenységek további sajátosságai, hogy azokat egyrészt nem csak ügyvédi tevékenység gyakorlója folytathatja, másrészt azokat az ügyvédi tevékenység gyakorlói is csak akkor folytathatják, ha megfelelnek az e tevékenységekre egyébként irányadó szabályoknak. Ez nem csupán azt jelenti, hogy a kiegészítő tevékenységet végző ügyvédnek be kell tartania a kiegészítő tevékenységre meghatározott szabályokat, hanem azt is, hogy ha a kiegészítő tevékenység folytatását jogszabály engedélyhez, bejelentéshez vagy más adminisztratív feltételhez köti, akkor ezen adminisztratív követelményeknek az ügyvédnek is meg kell felelnie.

A kiegészítő tevékenység gyakorlására jogosult ügyvédi tevékenység gyakorlójának egyszerre kell megfelelnie mindkét tevékenység folytatása feltételeinek. Így például, ha a kiegészítő tevékenység folytatásához is szükséges felelősségbiztosítás (mint például a felelős akkreditált közbeszerzési tanácsadók vagy a szabadalmi ügyvivők esetében), akkor egyszerre kell az ilyen tevékenységet is folytató ügyvédnek ügyvédi és a kiegészítő tevékenységhez megkövetelt felelősségbiztosítási feltételeknek is megfelelnie. Az ügyvédi felelősségbiztosítás évenként számított legalacsonyabb összegéről és követelményeiről szóló 9/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat (a továbbiakban: Felelősségbiztosítási Szabályzat) 1. melléklete alapján ugyanakkor az ügyvédi felelősségbiztosítás fedezetet nyújt az ügyvédi tevékenység gyakorlása keretében kiegészítő jelleggel folytatott szabadalmi ügyvivői tevékenységre, társadalombiztosítási tanácsadásra, biztosítási tanácsadásra, munkaügyi tanácsadásra, bírósági, hatósági, illetve más közhatalmi eljáráson kívüli képviselet ellátására, közvetítői eljárásban és büntetőügyekben folytatott közvetítői tevékenységre vonatkozó szabályok megsértésével az ügyvéd által okozott károk megtérítésére is. A Felelősségbiztosítási Szabályzat az adótanácsadói tevékenység kiegészítő jelleggel történő folytatásához pedig erre is kiterjedő, többletfeltételeket tartalmazó ügyvédi felelősségbiztosítás megkötését írja elő.

Törvény ugyanakkor ettől eltérést engedhet, így például a lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Lakástv.) 64/C. § (5) bekezdése alapján az üzletszerű ingatlanközvetítői tevékenységet kiegészítő tevékenységként folytató ügyvédnek és kamarai jogtanácsosnak a szakképesítési követelménynek nem kell megfelelnie. Ez a mentesség azonban nem vonatkozik a forgalmi értékbecslés és az ingatlanvagyon-értékelés készítésére. Nem mentesülnek ugyanakkor az ügyvédi tevékenység gyakorlói az ingatlanközvetítői bejelentési kötelezettség és a kiegészítő tevékenyég folytatásának egyéb feltételei alól.

A Továbbképzési Szabályzat 2.15. pont d) alpontjában a MÜK ugyan a kamarai jogtanácsosokra tekintettel tette lehetővé, hogy a más ágazati jogszabály szerinti, felsőfokú végzettséggel rendelkezők részére előírt továbbképzési kötelezettséget teljesítők – megfelelő feltételek mellett – mentesüljenek az ügyvédi továbbképzési kötelezettség alól, azonban a megfogalmazás egyértelműen lehetőséget ad arra is, hogy egyes kiegészítő tevékenységekhez előírt továbbképzési kötelezettségek teljesítésével is mentesülni lehessen az ügyvédi továbbképzés alól. Ennek az a feltétele, hogy e továbbképzés kifejezetten felsőfokú végzettségűek részére legyen előírva. Az adótanácsadók esetében bár létezik továbbképzési kötelezettség, de mivel adótanácsadó nem csak felsőfokú végzettségű személy lehet, így ez a feltétel nem teljesül. Ezzel szemben a felelős akkreditált közbeszerzési tanácsadók esetében – mivel felelős akkreditált közbeszerzési tanácsadó csak felsőfokú végzettségű lehet – a továbbképzési kötelezettség teljesítése alapja lehet az ügyvédi továbbképzési kötelezettség alóli mentesülésnek.

2. A szabadalmi ügyvivői tevékenység

A szabadalmi ügyvivő feladata, hogy ügyfelét iparjogvédelmi ügyben jogai érvényesítéséhez és kötelezettségei teljesítéséhez hozzásegítse; ennek során iparjogvédelmi ügyekben megbízás vagy kirendelés alapján képviseletet lát el az illetékes bíróságok és más hatóságok előtt, beadványokat, szerződéseket és egyéb okiratokat szerkeszt, valamint iparjogvédelmi ügyekben kutatásokat végez, szakvéleményt, tanácsot és tájékoztatást ad [a szabadalmi ügyvivőkről szóló 1995. évi XXXII. törvény (a továbbiakban: Szütv.) 1. § (1) bekezdése]. Ennek megfelelően a szabadalmi ügyvivői tevékenység az ügyvédi tevékenységek közül alapvetően a jogi tanácsadással, az okiratszerkesztéssel és a jogi képviselettel rokon tevékenységeket foglal magában. A szabadalmi ügyvivői tevékenység ugyanakkor elsősorban nem jogi, hanem természettudományos ismereteket kíván meg, éppen ezért a szabadalmi ügyvivői kamarai tagfelvétel feltétele nem is jogi, hanem természettudományos felsőfokú végzettség [Szütv. 2. § (2) bekezdés c) pont]. A szabadalmi ügyvivői tevékenység is speciális, szabadalmi ügyvivői felelősségbiztosításhoz kötött.

3. Tanácsadás

A társadalombiztosítási, a biztosítási, a munkaügyi, a pénzügyi és az üzletviteli tanácsadás nem szabályozott tevékenységek, ezek az ügyvédi tevékenységek közül a jogi tanácsadással mutatnak rokonságot. Az adótanácsadás és a felelős akkreditált közbeszerzési szaktanácsadói tevékenység ezekkel szemben nem csupán tanácsadási, hanem képviseleti és okiratszerkesztési jellegű tevékenységeket is magában foglal.

Az adótanácsadás az ügyfél adózással kapcsolatos jogainak érvényesítésének és kötelezettségei teljesítésének az elősegítésére irányuló tevékenység. Számos olyan adózással kapcsolatos eljárás, nyilatkozat van, amelyet – más szakmagyakorlók mellett – csak adótanácsadó végezhet, így például: ellenjegyezheti az adóbevallást vagy azzal egyenértékű nyilatkozatot [az adózás rendjéről szóló 2017. évi CL. törvény (a továbbiakban: Art.) 49. § (7) bekezdés]. Ez az ellenjegyzés ugyanakkor nem azonos az ügyvédi ellenjegyzéssel, mert az előbbi joghatása az, hogy az ellenjegyzett hibás adóbevallás, illetve adóbevallással egyenértékű nyilatkozat esetén a mulasztási bírságot az adóhatóság az adószakértő terhére állapítja meg. Az adótanácsadói tevékenység a Pénzügyminisztériumnál történt bejelentés alapján folytatható, a tevékenység folytatásához felsőfokú végzettség nem szükséges.

A felelős akkreditált közbeszerzési szaktanácsadó (a továbbiakban: FAKSZ) járulékos közbeszerzési szolgáltatást folytat. Ennek keretében a közbeszerzési eljárás lefolytatásához nyújt támogatást, így különösen e tevékenység körébe tartozik:

– közbeszerzési eljárások lefolytatását, illetve keretmegállapodások megkötését az ajánlatkérő számára lehetővé tevő műszaki infrastruktúra rendelkezésre bocsátása;

– közbeszerzési eljárások lefolytatásával vagy tervezésével kapcsolatos tanácsadás,

– közbeszerzési eljárások előkészítése és lefolytatása az érintett ajánlatkérő nevében és javára. [A közbeszerzésekről szóló 2015. évi CXLIII. törvény (a továbbiakban: Kbt.) 3. § 18. pont és 24a. pont.)

A Kbt.-ben meghatározott esetekben az ajánlatkérő köteles FAKSZ-ot bevonni [lásd pl. Kbt. 27. § (3) bekezdés]. A FAKSZ jogosult eljárni a Közbeszerzési Döntőbizottság előtt jogorvoslati eljárásban [Kbt. 145. § (7) bekezdés]. Ennek megfelelően a FAKSZ-ok tevékenysége az ügyvédi tevékenységek közül a jogi tanácsadással, az okiratszerkesztéssel, valamint a jogi képviselettel rokon. A tevékenység folytatásának a feltétele a Közbeszerzési Hatóság által vezetett névjegyzékbe kérelem alapján történő felvétel. A tevékenység folytatásának feltétele a továbbképzési kötelezettség teljesítése, valamint speciális felelősségbiztosítás megléte [lásd a felelős akkreditált közbeszerzési szaktanácsadói tevékenységről szóló 257/2018. (XII. 18.) Korm. rendelet 6. §-át és 6. alcímét].

4. Ügyleti képviselet

Az ügyvédi tevékenység bizalmi jellegéből fakad, hogy az ügyfelek nagyobb horderejű – így például nagyobb értékű ingóság vagy ingatlan megvásárlására irányuló – ügyleteik nevükben való megkötésére vagy más, nem feltétlenül jogi szakértelmet igénylő tárgyalásaik lefolytatására is szívesen bíznak meg ügyvédet. A képviselet a legtágabb értelemben magában foglalja az eljárási, a szervezeti és az ügyleti képviseletet is. A szervezeti képviseletre vonatkozó szabályokat az Üttv.-nek az összeférhetetlenségre és az ügyvédi tevékenységet folytató szervezetekre vonatkozó szabályai között találjuk. Ez a tevékenység nem minősül kiegészítő tevékenységnek. Az eljárási képviselet éppen a bírósági, hatósági és más közhatalmi eljárásban való képviseletet jelenti. Ennek megfelelően a bírósági, hatósági és más közhatalmi eljáráson kívüli képviselet alapvetően az ügyvédi tevékenység gyakorlója által ellátott ügyleti képviseletet foglalja magában.

A kiegészítő tevékenységként ellátható ügyleti képviselet minden esetben közvetlen képviselet, így az ügyvédi tevékenység gyakorlója bizományosi tevékenységre kiegészítő tevékenység keretében nem jogosult.

Az e kiegészítő tevékenység körében folytatott, ügyleti képviseleti tevékenység a fentieknek megfelelően főszabályként nem minősül jogi képviseletnek. Ennek megfelelően – bár érvénytelenséget nem okoz, de – helytelen például egy adásvételi szerződésnek a fél képviseletében történő aláírására jogi képviseletre irányuló, ügyvédnek vagy jogtanácsosnak címzett meghatalmazást adni. Értelemszerűen az ügyvédi tevékenységet gyakorlók is eljárhatnak meghatalmazottként akár adásvételi szerződés megkötése során is, de ilyen esetben nem ügyvédi vagy jogtanácsosi minőségükben ügyleti képviselők, hanem természetes személyként.

Ettől némileg eltérő a közjegyzői okiratszerkesztési eljárásban való ügyvédi közreműködés megítélése. Ez az eljárás a közjegyzőkről szóló 1991. évi XLI. törvény (a továbbiakban: Kjtv.) 1. § (5) bekezdéséből következően nemperes eljárás, így az ügyvéd vagy jogtanácsos az okirat meghatalmazottként való aláírása során a nemperes eljárásban eljáró jogi képviselőnek is minősíthető. Mindennek azért van jelentősége, mivel a Kjtv. 120. § (2) bekezdése szerint akkor, ha a jogi személy felek jogi képviselővel járnak el, a felek által rendelkezésre bocsátott írásbeli tervezet felhasználásával készített közjegyzői okirat felolvasása – a felek erre vonatkozó együttes nyilatkozata esetén – mellőzhető. Álláspontunk szerint ugyanakkor helytelen az a közjegyzői gyakorlatban kialakult értelmezés, hogy a felolvasás mellőzésére csak akkor van lehetőség, ha a közjegyzői okiratot is a jogi képviselő írja alá, mivel jogi képviselővel jár el a jogi személy fél akkor is, ha az okiratszerkesztési eljárásban jogi képviselő közreműködését igénybe veszi, de a törvényes vagy szervezeti képviselője írja alá az okiratot. A jogi képviselet és az ügyleti képviselet ilyen összemosása azért is problematikus, mivel a jogi képviselőnek és az ügyleti képviselőnek az okirat jog- és akaratszerűségéért való felelőssége nem azonos.

5. Bizalmi vagyonkezelés

A bizalmi vagyonkezelési szerződés alapján a bizalmi vagyonkezelő a vagyonrendelő által tulajdonába adott dolgok, ráruházott jogok és követelések saját nevében a kedvezményezett javára történő kezelésére, a vagyonrendelő díj fizetésére köteles (Ptk. 6:310. §). A bizalmi vagyonkezelési tevékenység végezhető üzletszerűen és nem üzletszerűen is, az elhatárolás alapja az, hogy amely bizalmi vagyonkezelő legalább két bizalmi vagyonkezelési jogviszony alapján végzi a tevékenységét, az már üzletszerűen folytatja ezt a tevékenységet. Kiegészítő tevékenységként természetesen üzletszerűen és nem üzletszerűen is végezhető bizalmi vagyonkezelés, az előbbihez ugyanakkor a Magyar Nemzeti Bank engedélye szükséges. A bizalmi vagyonkezelés és az ügyvédi tevékenység nem folytatható ugyanazon ügyfél javára.

6. Ingatlanközvetítés

Az ingatlanközvetítő

– az ingatlanok (beépíthető telek, illetőleg lakóépülettel vagy nem lakás céljára szolgáló épülettel beépített ingatlan) adásvételének és cseréjének közvetítésével,

– a lakások és a nem lakás céljára szolgáló helyiségek, telkek bérlete és tulajdona cseréjének közvetítésével,

– a feladatok ellátása érdekében az ingatlanok felkutatásával és azok forgalmi értékbecslésével, valamint

– az ügyletek lebonyolításához szükséges dokumentációk és okiratok beszerzésével és előkészítésével – ide nem értve az okiratok megszerkesztését és azok ellenjegyzését –

összefüggő feladatokat látja el [Lakástv. 64/A. § (2) bekezdés].

A tevékenység folytatása bejelentéshez kötött, de az ingatlanközvetítői tevékenység végzésére és a hozzá kapcsolódó ügyleti okiratok elkészítésére – a forgalmi értékbecslés, illetőleg az ingatlanvagyon-értékelés kivételével – az ügyvéd, feladatkörében a (kamarai) jogtanácsos szakképesítés nélkül is jogosult [Lakástv. 64/A. § (5) bekezdés].

7. Társasházi közös képviselet

A társasházi közös képviselő feladata

– a közgyűlés határozatait előkészíteni és végrehajtani, gondoskodva arról, hogy azok megfeleljenek a jogszabályok, az alapító okirat és a szervezeti-működési szabályzat rendelkezéseinek,

– minden szükséges intézkedést megtenni az épület fenntartásának biztosítása érdekében, valamint

– közölni és beszedni a tulajdonostársakat terhelő közös költséghez való hozzájárulás összegét, továbbá közüzemi szolgáltatások díját, valamint érvényesíteni a közösség ezzel kapcsolatos igényeit [a társasházakról szóló 2003. évi CXXXIII. törvény (a továbbiakban: Tht.) 43. § (1) bekezdés].

Az Üttv. csak a társasházi közös képviselői tevékenység folytatását teszi lehetővé kiegészítő jelleggel, így ügyvéd társasházkezelői tevékenységet akkor sem láthat el, ha a társasházi közgyűlés kifejezetten így rendelkezik. A tevékenység csak a tisztség keletkezésének az ingatlan-nyilvántartásba való feljegyzését követően folytatható [Tht. 55/A. § (2) bekezdés].

8. Közvetítői tevékenység

A polgári és a büntetőügyekben folytatott közvetítői tevékenységek az Üttv. 1. § (1) bekezdése szerinti, az ellenérdekű felek közötti jogvita megegyezéssel történő lezárására irányuló tevékenységgel rokon kiegészítő tevékenységek.

A polgári ügyekben való közvetítés sajátos permegelőző vagy bírósági, illetve hatósági eljárás befejezését elősegítő, egyeztető, konfliktuskezelő, vitarendező eljárás, amelynek célja a vitában érdekelt felek kölcsönös megegyezése alapján a vitában nem érintett közvetítő bevonása mellett a felek közötti vita rendezésének megoldását tartalmazó írásbeli megállapodás létrehozása [a közvetítői tevékenységről szóló 2002. évi LV. törvény (a továbbiakban: Pktv.) 2. §]. Közvetítőként polgári ügyekben az járhat el, akit az igazságügyért felelős miniszter nyilvántartásba vett, a nyilvántartásba vétel feltétele ügyvédek esetén is a közvetítői szakmai képzés elvégzése [Pktv. 5. § (1) bekezdés b) pont], ezenfelül a közvetítőket továbbképzési kötelezettség is terheli (Pktv. 12/A. §).

A büntetőügyekben a közvetítői eljárás a bűncselekmény elkövetésével kiváltott konfliktust kezelő eljárás, amelynek célja, hogy a büntetőeljárást lefolytató nyomozóhatóságtól, illetve ügyésztől független közvetítő bevonásával – a sértett és a gyanúsított közötti konfliktus rendezésének megoldását tartalmazó, a bűncselekmény következményeinek jóvátételét és a terhelt jövőbeni jogkövető magatartását elősegítő – írásbeli megállapodás jöjjön létre [a büntető ügyekben alkalmazható közvetítői tevékenységről szóló 2006. évi CXXIII. törvény (a továbbiakban: Bktv.) 2. § (1) bekezdés]. A közvetítői eljárást pártfogó felügyelő vagy a pártfogó felügyelettel – pályázat útján – közvetítői tevékenység végzésére szerződésben álló ügyvéd folytatja le [Bktv. 3. § (1) bekezdés]. Sajátos, csak az ügyvédekre vonatkozó kizárási szabály, hogy közvetítőként nem járhat el az az ügyvéd, aki a gyanúsított vagy a sértett ügyében három éven belül eljárt, vagy bármelyikük folyamatban lévő ügyében eljár [Bktv. 4. § (1) bekezdés e) pont]. Ezzel összhangban, ha a közvetítői eljárásban ügyvéd vett részt közvetítőként, az eljárás során létrejött, írásba foglalt megállapodáson túl joghatás kiváltására alkalmas okiratot nem készíthet, és ügyvédként annak ellenjegyzésére nem jogosult, továbbá a büntetőeljárás további menetében, különösen a büntetőeljárás felfüggesztésének meghosszabbítása vagy ismételt felfüggesztése, a polgári jogi igény érvényesítése, illetve egyéb, a bűncselekménnyel okozott kár megtérítése, valamint a bűncselekménnyel összefüggésben keletkezett jog- vagy érdeksérelem elhárítása érdekében büntetőeljáráson kívül indított eljárás során egyik fél érdekében, képviseletében sem járhat el.

9. Papíralapú dokumentum elektronikus okirati formába alakítása

Az Üttv. csak kiegészítő tevékenységként tette lehetővé, hogy az ügyvéd a más által készített papíralapú dokumentumokat elektronikus okirati formába alakítsa. Ennek az engedélyezése már csak ezért is indokolt volt, hiszen az ügyvédi tevékenység gyakorlóinak az elektronikus jogi eljárásokban való képviselet ellátásához minden olyan feltételre szükségük van, ami az elektronikus okirati formába alakításhoz szükséges. A kiegészítő tevékenységet részletesen az Üttv. 46. §-ának az egyes bekezdéseihez fűzött magyarázatnál tárgyaljuk.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2017. évi CL. törvény az adózás rendjéről 49. § (7) bekezdés

2015. évi CCXXII. törvény az elektronikus ügyintézés és a bizalmi szolgáltatások általános szabályairól

2015. évi CXLIII. törvény a közbeszerzésekről 3. § 18. pont, 3. § 24a. pont, 27. § (3) bekezdés, 145. § (7) bekezdés

2014. évi XV. törvény a bizalmi vagyonkezelőkről és tevékenységük szabályairól

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 6:310. §

2012. évi C. törvény a Büntető Törvénykönyvről 286. §

2006. évi CXXIII. törvény a büntető ügyekben alkalmazható közvetítői tevékenységről 2. § (1) bekezdés, 3. § (1) bekezdés, 4. § (1) bekezdés e) pont

2003. évi CXXXIII. törvény a társasházakról 43. § (1) bekezdés, 55/A. § (2) bekezdés

2002. évi LV. törvény a közvetítői tevékenységről 2. §, 5. § (1) bekezdés, 12/A. §

1995. évi XXXII. törvény a szabadalmi ügyvivőkről 1. § (1) bekezdés, 2. § (2) bekezdés

1993. évi LXXVIII. törvény a lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról 64/A. §, 64/C. §

257/2018. (XII. 18.) Korm. rendelet a felelős akkreditált közbeszerzési szaktanácsadói tevékenységről 6. §, 19. §

63/2009. (XII. 17.) IRM rendelet a közvetítői szakmai képzésről és továbbképzésről

18/2018. (XI. 26.) MÜK szabályzat az ügyvédi tevékenységet folytatók továbbképzési kötelezettségéről 2.15. pont

9/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat az ügyvédi felelősségbiztosítás évenként számított legalacsonyabb összegéről és követelményeiről 1. melléklet

3. Ügyvédi tevékenység gyakorlására jogosultak

4. § (1) Ügyvédi tevékenységet rendszeresen és ellenérték fejében

a) ügyvéd,

b) európai közösségi jogász,

c) külföldi jogi tanácsadó,

d) kamarai jogtanácsos,

e) alkalmazott ügyvéd,

f) alkalmazott európai közösségi jogász,

g) ügyvédjelölt és

h) ügyvédi kamarai nyilvántartásba vett jogi előadó (a továbbiakban: jogi előadó)

folytathat.

(2) Ügyvédi tevékenység az e törvényben meghatározott keretek között folytatható.

(3) Az ügyvédi irodára e törvény eltérő rendelkezése hiányában az ügyvédi tevékenység gyakorlójára vonatkozó szabályokat alkalmazni kell.

(4) Ügyvédi tevékenységet természetes személy egyidejűleg csak az (1) bekezdésben meghatározott egyetlen kamarai formában végezhet.

1. Típuskényszer

Az Üttv. az ügyvédi tevékenység gyakorlására igénybe vehető tevékenységi formákat zárt körben szabályozza. Ennek megfelelően az ügyvédi tevékenység gyakorlása során egyértelmű típuskényszer érvényesül: rendszeresen és ellenérték fejében csak az Üttv.-ben meghatározott formában lehet ügyvédi tevékenységet folytatni.

Fontos kiemelni, hogy az Üttv. 2. § (2) és (3) bekezdése a nem kamarai jogtanácsosi formában végzett klasszikus jogtanácsosi tevékenységet, a törvényes és szervezeti képviseletet, valamint az ügyvédi tevékenységek egyes fajtáinak (például az okiratszerkesztésnek, illetve a jogi képviseletnek) a más törvény felhatalmazása alapján történő folytatását (például a közjegyzői, illetve a szabadalmi ügyvivői tevékenységet) egyszerűen nem tekinti ügyvédi tevékenységnek. Ez azonban konkrétan csak annyit jelent, hogy a külön törvényben biztosított jogosultságok kizárólag az ott meghatározott formában folytathatóak, azaz ez nem biztosít kiskaput az ügyvédi tevékenység gyakorlóinak típuskényszere alól.

A típuskényszer ráadásul abban a tekintetben is érvényesül, hogy az Üttv.-ben meghatározott ügyvédi tevékenység gyakorlására szolgáló formák közül az ügyvédi tevékenység gyakorlójának választania kell. Nem lehet tehát egyszerre valaki ügyvéd és kamarai jogtanácsos, egyéni ügyvéd és ügyvédi iroda tagja, félállásban jogi előadó és félállásban ügyvédjelölt. A szabályozás azt sem teszi lehetővé, hogy valaki egyszerre legyen aktív valamely tevékenységi formában és szüneteltesse az ügyvédi tevékenységét egy másik formában. Ennek az oka az, hogy az ügyvédi tevékenység szüneteltetése értelemszerűen az ügyvédi tevékenység valamennyi formában történő folytatására is kiterjedne, márpedig annak semmi értelme nem lenne, hogy valaki egyszerre több tevékenységgyakorlási formában is szüneteltesse az ügyvédi tevékenységét.

Ahogyan arra a későbbiekben kitérünk, ha az ügyvédi irodai tag kamarai jogtanácsosként kíván elhelyezkedni, nem az ügyvédi tevékenység szüneteltetése, hanem a kamarai formaváltás és az ügyvédi irodában betöltött vagyoni tagság lesz a megoldás (lásd az Üttv. 88. §-ához fűzött magyarázatot).

2. Az ügyvédi tevékenységet gyakorló természetes személyek fajtái

A kamarai jogtanácsosi integráció megvalósításával az Üttv. az ügyvédi tevékenységet gyakorló természetes személyek típusait nyolcra bővítette, és tisztázta ezek egymáshoz való viszonyát.

Az ügyvédi tevékenységet gyakorló természetes személyek többféleképpen kategorizálhatóak, legfontosabb sajátosságaikat a következő táblázat foglalja össze:

Tag

Önálló gazdasági

kockázatvállalás

Tipikus jogviszony

Ellátható ügyvédi tevékenységek

Ügyvéd

igen

igen

megbízás/kirendelés

mind

Kamarai jogtanácsos

igen

nem

munkaviszony, illetve azzal egyenértékű jogviszony

mind, kivéve letétkezelés és védelem ellátása

Alkalmazott ügyvéd

igen

nem

munkaviszony

helyettesként mind, kivéve ellenjegyzés

Európai közösségi jogász

nem

igen

megbízás/kirendelés

mind, de védelem és kötelező jogi képviselet csak ügyvéddel vagy ügyvédi irodával együttműködve

Külföldi jogi tanácsadó

nem

igen

megbízás

kizárólag jogi tanácsadás

Alkalmazott európai közösségi jogász

nem

nem

munkaviszony

helyettesként mind

Ügyvédjelölt

nem

nem

munkaviszony

helyettesként mind, kivéve ellenjegyzés és az, amit törvény kizár

Jogi előadó

nem

nem

munkaviszony, illetve azzal egyenértékű jogviszony

helyettesként mind, kivéve ellenjegyzés és az, amit törvény kizár

Az ügyvédi tevékenységet gyakorló természetes személyekre vonatkozó szabályokat részletesen az Üttv. Negyedik részének az elemzése során tárgyaljuk.

3. Az ügyvédi iroda

Az Üttv. ügyvédi tevékenység gyakorlását kizárólag egyetlen jogi személy szervezeti formában, ügyvédi irodában teszi lehetővé. Az ügyvédi társulás és az irodaközösség jogi személyiséget nem eredményező együttműködési forma.

Az ügyvédi irodák lényegében az egyéni ügyvédekkel azonos jogállást élveznek az ügyvédi tevékenység gyakorlása területén, ennek a rögzítése elsősorban kodifikációs egyszerűsítés annak érdekében, hogy ne legyen szükséges mindenhol az ügyvédi irodákról is rendelkezni. Az ügyvédi iroda nevében értelemszerűen annak tagjai járnak el.

Az ügyvédi irodára vonatkozó szabályokat részletesen az Üttv. XVIII. Fejezetének az elemzése során tárgyaljuk.

5. § (1) Ügyvédi tevékenységet az e törvény szerint arra jogosult Magyarország egész területén folytathat.

(2) Ha az ügyvédi tevékenységet az e törvény szerint arra jogosult Magyarország területén kívül folytatja, e tevékenységére e törvényt és a kamarai szabályzatokat is alkalmazni kell.

(3) Ügyvéd külföldi ügyvédi irodához társtulajdonosként szabadon csatlakozhat.

1. Az ügyvédi tevékenység gyakorlása Magyarországon

Az Üttv. az 1998-as Ügyvédi tv.-hez hasonlóan nem korlátozza az ügyvédi tevékenység hatályát. Ennek megfelelően az ügyvédi tevékenység gyakorlója az ügyvédi tevékenységet a területi kamarájától és az iroda címétől függetlenül az országban bárhol, bármely bíróság vagy hatóság előtt gyakorolhatja.

Ez alól az egyetlen kivétel a kirendelés alapján végzett védői tevékenység. Kirendelt védő főszabály szerint kirendelés alapján csak a saját területi kamarája működési területén székhellyel rendelkező kirendelő hatóság eljárásában járhat el védőként. Ennek az az oka, hogy a kirendelt védőt e területi kamara az általa összeállított kirendelési listából rendeli ki (lásd az Üttv. 37. §-ához fűzött magyarázatot). Az Üttv. elméletileg nem zárja ki – és a kirendelhető ügyvédek jegyzékéről, valamint a kirendelt ügyvédek kijelöléséről szóló 9/2018. (V. 25.) MÜK szabályzat (a továbbiakban: Kirendelési Szabályzat) 3.6. pontja kifejezetten lehetővé teszi – azt, hogy e tekintetben területi kamarák egymással együttműködjenek, például annak érdekében, hogy a megyehatárhoz közel irodával rendelkező kirendelhető ügyvédek a másik megye területén is kirendelhetőek legyenek, illetve azért, hogy a kirendelés működtetéséhez szükséges létszámú büntetőügyvéddel esetleg nem rendelkező területi kamarákat más területi kamarák kirendelhető ügyvédjei tehermentesítsék.

Az ügyvédi tevékenység gyakorlása országossá válását segíti elő az Üttv.-ben új jogintézményként megjelenő, más ügyvédi kamara területén nyitható fiókiroda (lásd az Üttv. 16. §-ához fűzött magyarázatot) és a több különböző ügyvédi kamarában tagsággal rendelkező tagokkal működő ügyvédi iroda létesítésének a lehetősége (lásd az Üttv. 88. §-ához fűzött magyarázatot).

2. Az ügyvédi tevékenység gyakorlása külföldön

Attól, hogy a Magyarországon kamarai tag, illetve nyilvántartott ügyvédi tevékenység gyakorlója átmenetileg vagy tartósan (eseti jelleggel vagy letelepedettként), európai közösségi jogászként vagy más formában folytat külföldön ügyvédi tevékenységet, továbbra is az Üttv. és a kamara szabályzatok hatálya alatt marad. E követelményeket ugyanakkor össze kell egyeztetnie annak az országnak a jogával is, amelynek területén ügyvédi tevékenységet folytat. Elvileg előfordulhat, hogy e követelmények egymásnak ellentmondanak. Amennyiben az alkalmazandó jogi szabályok közötti ellentét jogértelmezéssel nem oldható fel, úgy álláspontunk szerint az ügyvédi tevékenység gyakorlójának a közreműködést meg kell tagadnia, ügyvédi tevékenységet nem folytathat. E körben ugyanakkor indokolt egyeztetést kezdeményeznie az érintett országok ügyvédi tevékenységet gyakorlókat tömörítő testületei között.

3. Társtulajdon külföldi ügyvédi irodában

Az Üttv. a hazai ügyvédség nemzetközi szerepvállalásának erősítése érdekében nem zárja ki, hogy magyar ügyvéd más országban bejegyzett ügyvédi irodában tulajdonrészt szerezzen. Ez természetesen csak abban az esetben lehetséges, és csak abban az esetben teszi lehetővé az Üttv. a külföldi ügyvédi iroda keretében ügyvédi tevékenység folytatását, ha az ügyvédi iroda székhelye szerinti állam joga ezt lehetővé teszi. A hazai szabály értelemszerűen csak az ez előtt álló hazai jogi akadályokat tudja lebontani.

A külföldi ügyvédi iroda keretében végzett ügyvédi tevékenység során természetesen ugyanúgy irányadó, hogy az Üttv. és a MÜK szabályzatok rendelkezéseit a magyar ügyvéd köteles megtartani.

Kapcsolódó jogi szabályozás

9/2018. (V. 25.) MÜK szabályzat a kirendelhető ügyvédek jegyzékéről, valamint a kirendelt ügyvédek kijelöléséről 3.6. pont

MÁSODIK RÉSZ

AZ ÜGYVÉDI TEVÉKENYSÉG ÁLTALÁNOS SZABÁLYAI

II. FEJEZET

AZ ÜGYVÉDI TEVÉKENYSÉG GYAKORLÁSÁNAK ÁLTALÁNOS FELTÉTELEI

4. Az ügyvédi függetlenség

6. § Az ügyvéd, az európai közösségi jogász és a külföldi jogi tanácsadó e tevékenységében szabad és független, és nem vállalhat olyan kötelezettséget, amely a hivatásbeli függetlenségét veszélyezteti.

1. Az ügyvédi függetlenség mint alkotmányos követelmény

Ahogyan arra az Üttv. 1. §-ához fűzött magyarázatnál is kitértünk, modern jogállam nemigen képzelhető el ügyvédség, ügyvédi hivatás nélkül. Önmagában a jogi szakértelemmel rendelkező szolgáltató szektor azonban kevés lenne az 1. § kapcsán hivatkozott alkotmányos jogok érvényesüléséhez. Szükséges hozzá a jogot keresők bizalma is a professzionális jogi szolgáltatást nyújtó szakemberekben, valamint az ügyvédségbe vetett objektív közbizalom, amely e bizalom szociális társadalmi oldalát jelenti.

Mindehhez azonban az szükséges, hogy – többek között jogi szabályozással is garantált módon – az ügyfél bízhasson abban, hogy a jogi szolgáltatást nyújtó a legjobb tudása szerint, felkészülten és – a jogi keretek között – az ő érdekeinek és csak az ő érdekeinek a messzemenő szem előtt tartásával lássa el a feladatát. Ennek könnyen belátható módon az egyik előfeltétele az ügyvédi titoktartás (lásd az Üttv. 9. §-ához fűzött magyarázatot), a másik feltétele pedig az ügyvédi függetlenség.

Az Alkotmánybíróság 22/1994. (IV. 16.) AB határozatban ezzel összhangban rögzítette, hogy az „ügyvédi hivatás megkülönböztető jegye, hogy szellemi szabadfoglalkozásként olyan magántevékenység, amely a közhatalmi szervek működési körében garanciális okokból hangsúlyozottan magántevékenységként különül el a közhatalomtól.”

Mindezek alapján – nevezzük bárhogy – egy modern jogállam elképzelhetetlen jogi szakértelemmel és tapasztalattal, az ügyfél érdekeinek elsődlegessége alapján szabadfoglalkozást folytató jogi szolgáltatók (azaz a hazai jogrendben ügyvédek) és ügyvédi függetlenség nélkül.

2. Az ügyvédi kamara mint az ügyvédi függetlenség garanciája, az ügyvédség szervezeti függetlensége

Az alkotmányos szerep betöltéséhez szükséges függetlenséget nem az egyes ügyvédek számára külön-külön, hanem kollektíven lehet hatékonyan biztosítani.

Könnyen belátható, hogy ügyvédi tevékenységet – hasonlóan más speciális képzettséget és tapasztalatot igénylő és éppen ezért szabályozott szakmákhoz – nem folytathat akárki. Az ügyvédség esetében azonban alkotmányos érdek fűződik ahhoz, hogy e jogosultság megszerzése ne eredményezzen függőségi helyzetet. Ennek az egyik eleme az, hogy az ügyvéddé válás feltételei törvényben vannak rögzítve, és mindenki, aki ezen objektív feltételeket teljesíti, ügyvéddé válhat. A másik eleme pedig az, hogy ebben a kérdésben nem dönthet a végrehajtó hatalom, hiszen ebben az esetben az ügyvéd azonnal függésbe kerülne.

Felmerülhet, hogy e feladat- és hatásköröket, illetve azok egy részét bíróság gyakorolja. A hazai jogirodalomban azonban Tóth Lőrincz kúriai tanácselnök már 1856-ban ezzel szemben foglal állást: „Az ügyvéd, hogy föladásának megfelelhessen: azaz védenczét az önkény ellen biztosithassa, nem lehet a birótól bizonyos szükséges határon túl függő, s annak szolgailag alárendelve. Illy szolgai függés, s alárendeltség által léte és föladása életföltételei lennének megsemmisitve. Néki a birótól, ki az igazságnak szinte csak szolgája, a jogot nem kérni, hanem követelni kell; neki, a törvény és illedelem korlátai közt, teljes szólásszabadsággal kell bírnia, mi a függés és alárendeltség által, ha lehetetlenné nem tétetik is, de kétség kivül nehezítetik, mert az ügyvédre nézve veszélyeztetéssel jár. – Az ügyvéd nem tekintethetik közbenjárónak a biró és perlekedő fél közt, sem mellékes személynek a perben, – mint legtöbb iskolai könyv tanitja; mert az ő eljárása magának a perlekedő félnek eljárása, s így az ügyvéd nem állhat a biróval más viszonyban, mint áll maga a perlekedő fél ki attól teljesen független, s nem lehetnek a törvényszék irányában más jogai s kötelességei, mint annak a kit képvisel” (Tóth Lőrincz: Ügyvédi állapotok s érdekek. In: Jogtudományi ’s Törvénykezési Tár, Második évfolyam I–X. füzet. Heckenast Gusztáv, Pest, 1856, 26. o.). Ebből vezette le már ekkor, hogy szükséges „hogy legyen ollyan meghatározott, s mindenkinek nyitva nem álló ügyvédi testület, vagy karzat, mellynek tagjait a törvényszék úgy, mint a közönség ismerje, hogy igy az ügyvédi nevet bitorlók viszszaélései az ügyvédekéitől elkülönöztessenek s az ügyvédi becsület, a testülethez nem tartozó mások büne miatt csorbát ne szenvedjen” (Tóth Lőrincz: Ügyvédi állapotok s érdekek. In: Jogtudományi ’s Törvénykezési Tár, Második évfolyam I–X. füzet. Heckenast Gusztáv, Pest, 1856, 220. o.).

A fenti okfejtéssel teljes összhangban ma Magyarországon az ügyvédi függetlenség, valamint az ügyvédségbe vetett közbizalom legfőbb letéteményesei az ügyvédi kamarák. Ezt – a kötelező kamarai tagság alkotmányosságának a vizsgálata során – meg is erősítette az Alkotmánybíróság a 22/1994. (IV. 16.) AB határozatában: „Garanciális okok és az alkotmányos jogbiztonság szükségessé teszik és indokolják, hogy a magántevékenységként folytatott jogvédő, jogképviselő feladatok ellátása a szervezett közhatalommal szemben a magántevékenységnek intézményes tekintélyt, intézményes jogvédelmet, intézményes ellensúlyt biztosítson. Az ügyvédi kamara köztestületként a jogkereső közönség számára intézményesen garantálja tagjainak szakmai hozzáértését, a jogvédelem és jogi képviselet lege artis ellátását, intézményesen garantálja továbbá a magántevékenységként végzett feladatok teljesítésében való függetlenséget. Az ügyvédi függetlenségnek tehát az ügyvédi kamara mint köztestületi szerv ad garanciát és nyomatékot.”

Ezzel összefüggésben az Alkotmánybíróság ugyanebben a határozatában meghatározta azokat az elemeket, amelyeket az ügyvédi kamara köztestületként intézményesen garantál:

a) A jogkereső közönség számára a kamarai tagok szakmai hozzáértését, amely részben a felvételi követelményekben (így különösen a jogi végzettség, a jogi szakvizsga és az ügyvédi joggyakorlat követelményében), részben – az Üttv. hatálybalépése óta – az ügyvédi továbbképzési kötelezettségben, részben pedig az ügyvédi kamaráknak az ügyvédi tevékenységet gyakorlók szakmai gyarapodását biztosító szolgáltatásaiban (így például előadások, konferenciák szervezésében, szakmai anyagok, állásfoglalások, ajánlások kiadásában) testesül meg.

b) A jogvédelem és jogi képviselet lege artis (azaz annak rendje és módja szerinti) ellátását, amely elsősorban a kamarai, hivatásrendi szabályozásban, az etikai szabályok érvényesítésében, a fegyelmi felelősségre vonásban nyilvánul meg.

c) A magántevékenységként végzett feladatok teljesítésében való függetlenséget, amely elsősorban az e minőségükben ügyvédek (és más ügyvédi tevékenységet gyakorlók) feletti közhatalom gyakorlásában (ideértve a fegyelmitől a hatósági ügyekig, az ellenőrzéstől a panaszkezelésen keresztül a jogkövetkezmények alkalmazásáig) nyilvánul meg, biztosítva az ügyvédek számára e hivatásuk gyakorlása során a külső befolyásoktól való mentességet.

Az ügyvédi kamarák kötelezettsége a függetlenség és az ügyvédségbe vetett közbizalom megvédésében ugyanakkor nem csupán az ügyvédi karon kívüli személyekkel, hanem az ügyvédi karral és az ügyvédi karba tartozókkal szemben is fennáll.

Az Alkotmánybíróság a 428/B/1998. AB határozatában például az ügyvédi tevékenység gyakorlása felfüggesztésével kapcsolatban kifejtette, hogy az ügyvédi kamarának ez a jogköre az ügyvédi kar függetlenségét biztosítani hivatott önálló köztestület alkotmányos és megfelelő eszköze arra, hogy az eljárás alá vont ügyvéd ügyfeleinek érdekét – ezzel közvetve az ügyvédi kar jó hírét és tekintélyét is – védelemben részesítse a tevékenység tisztességtelen, akár szakszerűtlen vagy felelőtlen folytatásának veszélye esetére, továbbá ilyen úton is gondoskodjék a kamara működési körében jogszerű eljárással elfogadott normák betartásáról.

Ugyancsak erre a következtetésre jutott az Alkotmánybíróság a 942/B/2001. AB határozatában a fegyelmi felelősségre vonhatóság és az akár az ügyvédi tevékenység gyakorlását is kizáró fegyelmi büntetések kapcsán. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a foglalkozás gyakorlásának ezen korlátozása szükséges és arányos az elérni kívánt céllal, hogy – az ügyfelek érdeke, a közbizalom, az ügyvédi kar tekintélyének megóvása érdekében – ügyvédként ne tevékenykedhessen olyan személy, aki a hivatása gyakorlásával kapcsolatos szabályokat súlyosan megszegi, vagy más magatartásával a közbizalomra érdemtelenné vált.

Ezek a döntések is rámutatnak arra, hogy az ügyvédi függetlenség nem önmagában vett érték és követelmény, hanem arra az egyes ügyfelek és általában a jogkereső közönség érdekeinek a védelmében van szükség. Közbizalom hiányában az ügyvédség nem tudja betölteni az igazságszolgáltatásban és az alapjogok érvényesítésében rá szabott alkotmányos szerepet; ehhez a közbizalomhoz azonban – az ügyvédi önigazgatáson alapuló szervezeti garanciákkal körülbástyázott – függetlenségre van szükség.

Az ügyvédi kamarák által biztosított szervezeti függetlenség az alapja az ügyvédek – számos formában megnyilvánuló – individuális függetlenségének, amelyből több jogosultság, kötelezettség, illetve az Üttv.-ben megjelenő jogintézmény is levezethető.

3. Az ügyvéd függetlensége az államtól

Az ügyvédek államtól való függetlenségének alapja a jelen §-hoz fűzött magyarázat 2. pontjában kifejtettek szerint éppen az, hogy az ügyvédek felett e minőségükben közhatalmat alapvetően nem állami szervek, hanem az ügyvédi kamarák mint köztestületek gyakorolnak.

Ezen túlmenően ugyanakkor az egyes ügyvédek nem vállalhatnak maguk sem olyan kötelezettséget, amely – többek között – az államtól való függetlenségüket veszélyeztetné.

Ez természetesen nem azt jelenti, hogy ügyvéd ne fogadhatna el állami vagy más közhatalmi szervtől megbízást. Ilyenkor az ügyvédnek éppen az adott közhatalmi szerv az ügyfele, függetlenül attól, hogy a közhatalmi szerv közhatalmi vagy egyéb minőségével függ össze az ügyvédi tevékenység gyakorlása.

Ugyancsak nem sérti az ügyvédi függetlenséget az, ha az ügyvéd pártfogó ügyvédi feladatokat vagy kirendelést vállal. Bár ilyenkor az ügyvédi tevékenység ellenértéke az államtól származik, amely alapot adhatna függőségi viszony kialakulására, de ezen esetekben törvényi garanciák biztosítják, hogy az ügyvéd ezt az ellenértéket megkapja akkor is, ha akár éppen az állammal szemben folytat ügyvédi tevékenységet.

A kirendelés tekintetében ugyanakkor elvi éllel merült fel 2018-at megelőzően az a kritika, hogy a kirendelő hatóságok által a kirendelések kapcsán gyakorolt hatalom lehetőséget biztosít arra, hogy aláássa az ügyvédi függetlenséget azzal, hogy arra ösztönzi a kirendelt védőt, hogy újabb kirendelés reményében rugalmasabban működjön együtt a védencével adott esetben ellenérdekelt kirendelő hatósággal. Ezt a problémát az Üttv. és a Be. a kirendelt védőként eljáró ügyvéd elektronikus, véletlenszerű területi kamara általi kijelölésével az ügyvédi függetlenség biztosítása szempontjából megfelelő módon kezelte.

Ezzel szemben bizonyos közhatalmi pozíciók elvállalása, közhatalmi jogosultságok gyakorlása tekintetében maga az Üttv. vélelmezi, méghozzá megdönthetetlen módon, azt, hogy ezek az ügyvédi függetlenséget veszélyeztetnék. Ennek a jogalkotói döntésnek az alkotmányosságát az Alkotmánybíróság – ugyan a jelenlegitől eltérő szabályozás mellett, de lényegét tekintve ma is érvényes módon – az 1158/B/1990. AB határozatában rögzítette: e közhatalmi jogosítványok gyakorlása sértené az ügyvédi függetlenséget és megengedhetetlen előnyökhöz juttatná az e jogokkal felruházott ügyvédet.

Nem az ügyvédi függetlenségből, hanem a bírói függetlenségből, az igazságszolgáltatás pártatlanságának a követelményéből és a tisztességes eljáráshoz való jogból vezette le azonban az Alkotmánybíróság az 52/1996. (XI. 14.) AB határozatában azt, hogy alkotmányosan indokolt, hogy volt bíró vagy ügyész ügyvédként vagy jogtanácsosként foglalkozásának megszűnésétől számított meghatározott időn belül annál a bíróságnál vagy ügyészségnél, ahol azt megelőzően ügyész vagy bíró volt, jogi képviselőként eljárjon.

4. Függetlenség harmadik személyektől

Az ügyvédi hivatás az Üttv. 1. § (1) bekezdése alapján az ügyfél jogai és jogos érdekei érvényesítésének, kötelezettségei teljesítésének elősegítésére irányul. Ebből fakadóan az ügyvédnek és az ügyvédi tevékenység más gyakorlóinak is függetlenítenie kell magát minden más érdektől, amennyiben az az ügyfél érdekeivel nem egyeztethető össze.

A harmadik személyektől való függetlenséget konkretizálják az Üttv. 20. § (1), (4) és (5) bekezdése szerinti ügyvállalási korlátok, illetve az Üttv. ezek feloldását célzó 20. § (6) és (7) bekezdései, valamint az Üttv.-nek az érdek-összeütközés későbbi kialakulása esetén követendő 20. § (8) bekezdése (lásd az Üttv. 20. §-ához fűzött magyarázatot).

A harmadik személyektől való függetlenség megvalósítását szolgálják továbbá az Üttv. 23. §-a szerinti összeférhetetlenségi tényállások és az Üttv. 26. §-a szerinti, az összeférhetetlenségre vonatkozó eljárási szabályok is. Az összeférhetetlenségi tényállások megvalósulása esetében a jogalkotó vélelmezi, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlóját olyan kötelezettségek terhelik, amelyek adott szituációban az ügyfél mindenek felett való érdekének megfelelő magatartásban akadályozzák.

Szintén a függetlenséget szolgálja, hogy az Üttv. 24. § (4) bekezdése alapján az ügyvédi tevékenységgel nem összeférhetetlen tevékenységek az ügyvédi tevékenység gyakorlásától minden szempontból elkülönítve, úgy folytathatóak, hogy az ne veszélyeztesse az ügyvédi tevékenység gyakorlásának a függetlenségét. Ez adott esetben azt is jelentheti, hogy az ügyvéd az ügyfelével ellenérdekű személy számára nem összeférhetetlen tevékenységet sem folytathat, ha az az ügyfele érdekeivel nem egyeztethető össze.

Fontos ugyanakkor hangsúlyozni, hogy a törvényben és MÜK szabályzatban a függetlenség konkrét megvalósítása érdekében rögzített rendelkezéseken túlmenően is érvényesíteni kell az Üttv. 6. §-a szerinti generálklauzulát. Az Etikai Szabályzat 4.2. pontja kifejezetten rögzíti is, hogy az ügyvédi tevékenységet gyakorló nem folytathat olyan tevékenységet, amely összeférhetetlenségi szabályt nem sért, azonban a tevékenység az ügyvédi függetlenségét sértené. Ilyen például az, ha az ellenérdekű fél az ügyvéd közeli ismerőse vagy az ügyvéd az ellenérdekű féllel valamilyen nem üzleti jellegű kapcsolatban áll. Ilyenkor elsődlegesen az ügyvéd felelőssége megvizsgálni, hogy ez a kapcsolat okoz-e a számára olyan függőséget, amely miatt az ügyfél számára az adott ügyvédi tevékenységet nem tudja megfelelően ellátni. Természetesen, ha az ügyvéd az ügyet ennek ellenére vállalja, és ez a függőség kihat az ügy ellátására, az fegyelmi felelősséget is megalapozhat.

Gyakori ugyanakkor az is, hogy az ügyfél érdekei más személyek érdekeivel egybeesnek vagy ezek az érdekek nem zárják ki egymást. Ilyenkor az ügyvédi tevékenység gyakorlójának nem kell feltétlenül függetlenítenie magát e harmadik személyek érdekeitől, sőt az Üttv. 1. § (1) bekezdése alapján az ügyvédnek például kifejezetten feladata az ellenérdekű felek közötti jogvita – lehetőség szerinti – megegyezéssel történő lezárása. Az, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlója – ügyfele érdekeinek elsődlegessége mellett – az ügyben érintett további személyek érdekeire is tekintettel van, nem sérti a függetlenség követelményét, sőt általában ez az elvárható.

5. Függetlenség az ügyvéd saját érdekeitől

Az ügyvédnek, ahogyan azt az Üttv. 20. § (1) bekezdése is konkretizálja, értelemszerűen a saját – az ügyvédi tevékenységen kívüli – érdekeit is háttérbe kell szorítania, ha azok az ügyfele jogaival, jogos érdekeivel összeütközésbe kerülnének. Ha pedig erre nincs lehetőség, úgy az ügyvéd az ügyvédi tevékenység folytatására irányuló jogviszonyt nem hozhatja létre, azaz az ügyet nem vállalhatja el, illetve a már létrejött jogviszonyt pedig köteles megszüntetni, így például a megbízást felmondani. Természetesen az ügyvédi munkadíj megfizetésére vonatkozó és más, az üggyel kapcsolatos ügyvédi érdekre ez a követelmény nem vonatkozik. Így például az ügyvéd az ügyvédi megbízást – ha ennek egyéb feltételei fennállnak – felmondhatja akkor is, ha ez nyilvánvalóan ellentétes az ügyfél érdekével, de csak oly módon vagy olyan körülmények között, hogy az ügyfél az őt érhető sérelem megelőzése érdekében időben találhasson más ügyvédi segítséget.

Az ügyvédnek az ügyön kívüli saját érdekeitől való függetlenítését célozzák az Üttv. összeférhetetlenségi szabályai (lásd az Üttv. 20. §-ához fűzött magyarázatot), valamint az Üttv.-nek azok a szabályai, amelyek a potenciálisan érdek-összeütközéssel járó helyzeteket kívánják megelőzni: így az Üttv. 3. § (3) bekezdése és 24. § (6) bekezdése, amely egyes kiegészítő és nem összeférhetetlen tevékenységeknek az ügyvédi szolgáltatást igénybe vevő ügyfél részére történő folytatását tiltja meg. Könnyen belátható ugyanis, hogy egy jogi személy vezető tisztségviselőjeként más érdekek mozgathatják az ügyvédet, mint ugyanennek a jogi személynek az ügyvédjeként.

Ugyanezt a logikát erősítette meg az Európai Közösségek Bírósága a Wouters ügyben, amikor az ügyvédi és a könyvvizsgálói szolgáltatások összeférhetetlenségének a közösségi joggal való összhangját megállapító ítéletében rögzítette, hogy az olyan szabályozás észszerűen tekinthető szükségesnek az ügyvédi szakma rendeltetésszerű gyakorlásának biztosítása érdekében, amely azon alapul, hogy az ügyvéd nem tudna függetlenül és szigorú szakmai titoktartás mellett tanácsot adni és védeni az ügyfelét, ha olyan struktúrához tartozna, amelynek feladata az azon ügyletekből eredő pénzügyi eredmények elszámolása, amelyeknél közbenjárt, illetve azok hitelesítése [C-309/99. J. C. J. Wouters, J. W. Savelbergh és Price Waterhouse Belastingadviseurs BV kontra Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Raad van de Balies van de Europese Gemeenschap részvételével (2002)].

Szintén az ügyféli érdekek és az ügyvéd saját, ügyön kívüli érdekei összeütközésének a megelőzését szolgálja, hogy az Etikai Szabályzat 5.8. pontja szerint az ügyvédi tevékenyég gyakorlója ügyfelével a megbízási jogviszony fennállása alatt saját maga, illetve a Ptk. szerinti közeli hozzátartozója javára a megbízás tárgyára vonatkozóan vagy a megbízással kapcsolatban – ügyvédi megbízási díj megállapodása kivételével – jogügyletet csak az illetékes területi ügyvédi kamara elnökének a hozzájárulása után köthet, továbbá a saját vagyona terhére nem előlegezheti meg védence óvadékát.

Ugyancsak érintheti az ügyvédi tevékenység független ellátását, ha az ügy kimenetelében az ügyvédnek közvetlen gazdasági érdekeltsége merül fel. Ez természetesen szinte elkerülhetetlen, hiszen az ügy sikeres kimenetele újabb megbízásokat eredményezhet, amelyhez az ügyvédnek elemi érdeke fűződik. Azonban a sikerdíjas ügyvédi munkadíj-megállapodások esetén ez a gazdasági érdekeltség már közvetlenül az adott üggyel kapcsolatban merül fel. Az Üttv. 30. § (3) bekezdése – összhangban az Etikai Szabályzat mellékletét képező, Az Európai Ügyvédi Kamarák Tanácsának (CCBE) a határokon átnyúló jogi szolgáltatásokat szabályozó, az Európai Unió Ügyvédeinek Etikai Kódexe 3.3. pontjával – a kizárólagos sikerdíj (pactum de quota litis), illetve a túlzott mértékben meghatározott sikerdíj (pactum de palmario) érvényesítéséhez nem nyújt állami segítséget. Ezzel a jogalkotó lényegében a munkadíj kétharmadában húzza meg azt a határt, ahol már úgy tekinti, hogy az ügyvéd nem tudja kellőképpen függetleníteni magát az ügy kimenetelétől ahhoz, hogy se az ügyfél érdekei, se az ügyvédségbe vetett közbizalom ne sérüljenek.

Az Üttv. – összhangban az eljárási kódexek szabályozásával – azt nem tartja eleve az ügyvédi függetlenséget korlátozó körülménynek, ha az ügyvéd a saját ügyében jár el képviselőként (az ellenjegyzés tekintetében ezt az Üttv. értelemszerűen nem teszi lehetővé). A gyakorlatban azonban jellemző, hogy pont az objektivitás hiánya miatt az ügyvédek, különösen kötelező jogi képviseletet igénylő, bonyolultabb, illetve nagyobb horderejű ügyekben más ügyvédet bíznak meg.

6. Függetlenség az ügyféltől

Az ügyvédi hivatás bármennyire is az ügyfél jogai, jogos érdekeinek, kötelezettségei teljesítésének az elősegítésére irányul, mégsem nem jelenti azt, hogy az ügyféli érdekek érvényesítésének ne lennének határai. Ezek a határok éppen az ügyvédségnek a közbizalmi helyzetéből és az igazságszolgáltatásban játszott szerepéből következnek, és elsősorban – de nem kizárólagosan – a törvényesség, jogszerűség, etikus eljárás követelményeiben fejeződnek ki.

Az ügyvédi tevékenység gyakorlója ennek megfelelően még az ügyfele érdekében sem

– sérthet jogszabályt [Üttv. 1. § (1) és (3) bekezdés],

– sérthet kamarai szabályzatot vagy határozatot (Etikai Szabályzat 12.1. pont),

– folytathatja a tevékenységét jogszabály megkerülésével [Üttv. 1. § (4) bekezdés],

– állami, civil vagy egyéb szervnél betöltött tisztséget (de értelemszerűen más kapcsolatrendszert) sem használhat fel ügyfelei érdekében előnyök szerzésére, és nem is tanúsíthat olyan magatartást, ami arra utal, hogy ezen tisztsége folytán bármely ügyet kedvezőbben tud intézni (Etikai Szabályzat 4.4–4.5. pont).

A fenti követelmények érvényesítésében a Kúria a BH2018. 216. számú ítéletében odáig jutott el, hogy az ügyvéd jogszerűtlen tanácsában bízva bűncselekményt elkövető ügyfél helyett – közvetett tettesként – a tanácsot adó ügyvéd büntetőjogi felelősségét állapította meg.

Ugyancsak korlátot képez az ügyfél érdekeinek az érvényesítése kapcsán, ha az ügyvédi tevékenység gyakorlójának pénzmosásra, terrorizmus finanszírozására vagy az Európai Unió és az ENSZ Biztonsági Tanácsa által elrendelt pénzügyi és vagyoni korlátozó intézkedések megsértésére vonatkozó információ jut a tudomására. Ilyenkor az ügyfél érdekeivel ellentétesen az ügyvédi tevékenység gyakorlója köteles bejelentést tenni a területi kamara felé, amely pedig köteles azt továbbítani a pénzügyi információs egység részére, és ez nem minősül az ügyvédi, illetve védői titok megsértésének sem [a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása megelőzéséről és megakadályozásáról szóló 2017. évi LIII. törvény (továbbiakban: Pmt.) 75. § (5) bekezdés].

Az ügyféltől való függetlenség megnyilvánulása az, hogy a védő a büntetőeljárásban önálló szereplőként – és nem a terhelt egyszerű jogi képviselőjeként – jár el. Az ezzel járó egyik legerősebb jogosítvány a védő önálló jogorvoslati joga. Ez az önállóság, függetlenség ugyanakkor nem korlátlan. Bár a védőnek elvileg jogában áll nem élni a jogorvoslat lehetőségével annak ellenére, hogy a védence ezzel élt, ez azt a látszatot kelti a büntetőeljárásban, mintha a védő maga sem hinne a védence álláspontjában, amely olyan mértékben sértené a terhelt érdekeit, amit az ügyfél–ügyvéd bizalmi kapcsolat már nem bír el. Ugyancsak nem élhet a védence döntésével ellentétben a jogorvoslati jogával a védő, csak akkor, ha meg van győződve arról, hogy a védence érdekeit ez szolgálja (lásd az Etikai Szabályzat 8.13. pontját). Itt tehát, bár formálisan úgy tűnhet, hogy a védő függetlenedik a védencétől, valójában a védence érdekeitől egyáltalán nem függetlenedhet, hanem konzekvensen azoknak a szem előtt tartásával kell eljárnia.

Az, hogy az ügyvéd nem folytathat ügyvédi, valamint nem összeférhetetlen és egyes kiegészítő tevékenységeket ugyanazon ügyfél számára, illetve nem folytathat ugyanazon ügyben ügyvédi és nem ügyvédi tevékenységet, nem csupán az ügyvédnek az ügyön kívüli érdekeitől való függetlenségét, hanem az ügyfél egyéb érdekeitől való függetlenségét is hivatott biztosítani.

7. Az ügyvédi függetlenség más ügyvédi tevékenység gyakorlói esetén

Az Üttv. 6. §-a az ügyvédi függetlenséget kizárólag az ügyvéd, az európai közösségi jogász és a külföldi jogi tanácsadó esetében követeli meg, illetve garantálja. Ennek az elsődleges oka az, hogy minden más ügyvédi tevékenységet gyakorló valamilyen formában függőségi helyzetben van. A legélesebben ezt természetesen a közszféra által foglalkoztatott kamarai jogtanácsosok és jogi előadók esetében jelentkezik, akik éppen az állammal állnak rendkívül szoros függőségi viszonyban.

Ennek ellenére az ügyvédi tevékenység egyes gyakorlói tekintetében is tetten érhetőek a függetlenség bizonyos elemei. Az alkalmazott ügyvéd, illetve európai közösségi jogász és az ügyvédjelölt ugyan függő helyzetben van a munkáltató ügyvéddel, illetve ügyvédi irodával, azonban rájuk is irányadó, hogy tevékenységüket a munkáltató irányítása mellett, de a munkáltató ügyfelének az érdekében mindenki más érdekeit háttérbe szorítva kötelesek folytatni, és rájuk is irányadó, hogy tartózkodniuk kell az ügyfél érdekeinek törvénytelen eszközökkel és módon történő érvényesítésétől.

Maga a kamarai jogtanácsos és irányítása mellett a jogi előadó számára is elvárás, hogy a tevékenységét a munkáltató (illetve a vele egy tekintet alá eső személyek, pl. a kapcsolt vállalkozások) jogos érdekeinek elsődlegessége alapján köteles végezni, sőt az is, hogy függetlenítsék magukat az ügyfél jogellenes vagy egyébként fegyelmi vétséget megvalósító utasításaitól, azokat tagadják meg. A függetlenség egyes elemei azonban itt érvényesülnek a legkorlátozottabban. Így a kamarai jogtanácsos például a saját ügyfele (munkáltatója és vele egy tekintet alá eső jogalanyok) számára bármilyen tevékenységet folytathat, a közszféra kamarai jogtanácsosai felett a munkáltató által gyakorolt fegyelmi jogkörhöz képest a kamarai fegyelmi jogkör csak szubszidiárius jellegű.

Kapcsolódó joggyakorlat

BH2018. 216. II. Nem büntethető, aki ügyvéd jogszerűtlen tanácsa alapján – a tanács jogszerűségében bízva – követ el bűncselekményt, mivel az ügyvédi tanácsra tekintettel a cselekményt abban a téves feltevésben követte el, hogy az a társadalomra nem veszélyes.

A bűncselekményért közvetett tettesként a tanácsot adó ügyvéd felel.

Kapcsolódó európai uniós joggyakorlat

EuB: C-309/99. J. C. J. Wouters, J. W. Savelbergh és Price Waterhouse Belastingadviseurs BV kontra Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten, Raad van de Balies van de Europese Gemeenschap részvételével, ítélet, ECLI:EU:C:2002:98, 105. pont – Az ügyvéd nem tudna függetlenül és szigorú szakmai titoktartás mellett tanácsot adni és védeni az ügyfelét, ha olyan struktúrához tartozna, amelynek feladata az azon ügyletekből eredő pénzügyi eredmények elszámolása, amelyeknél közbenjárt, illetve azok hitelesítése.

Kapcsolódó jogi szabályozás

Alaptörvény XXVIII. cikk (1), (3) és (7) bekezdés

9/2018. (V. 25.) MÜK szabályzat a kirendelhető ügyvédek jegyzékéről, valamint a kirendelt ügyvédek kijelöléséről

5. Az ügyvédi eskü

7. § (1) Az ügyvédi kamarai felvételét, illetve a nyilvántartásba vételét követő két hónapon belül a területi ügyvédi kamara (a továbbiakban: területi kamara) elnöke előtt az ügyvéd, a kamarai jogtanácsos és az alkalmazott ügyvéd esküt, az ügyvédjelölt és a jogi előadó fogadalmat tesz.

(2) Az ügyvédi eskü, illetve a fogadalom letétele az ügyvédi tevékenység megkezdésének a feltétele.

(3) Az eskü szövege a következő: „Én (az eskütevő neve) esküszöm, hogy Magyarországhoz és annak Alaptörvényéhez hű leszek, jogszabályait megtartom. Ügyvédi tevékenységem gyakorlása során szakmai kötelességeimet lelkiismeretesen és a legjobb tudásom szerint, ügyfelem/munkáltatóm érdekében eljárva teljesítem és az ennek során tudomásomra jutott titkot megőrzöm. (Az eskütevő meggyőződése szerint.) Isten engem úgy segéljen!”

(4) A fogadalom szövegét kamarai szabályzat állapítja meg.

(5) Az eskü-, illetve fogadalomtételről a területi kamara okiratot készít, amely az eskü, illetve a fogadalom (a továbbiakban együtt: eskü) szövegét, letételének és az ügyvédi tevékenység megkezdésének időpontját tartalmazza. Az esküokirat másolatát a területi kamara megőrzi.

(6) Ha az eskütételre kötelezett az eskütételben akadályozva van, az (1) bekezdésben meghatározott határidőt az akadály megszűnésétől kell számítani.

1. Az ügyvédi eskü és a fogadalom

Az Alkotmánybíróság a 47/2009. (IV. 21.) AB határozatában részletesen elemezte az eskü és fogadalom fogalmát a magyar közjogi rendszerben, amelynek megállapításai az ügyvédi eskü és fogadalom fogalmának meghatározásához is alapul szolgálhatnak.

Az AB határozat logikájából kiindulva megállapítható, hogy az ügyvédi eskü, illetve a fogadalom általánosságban véve egy ünnepélyes nyilatkozat, kötelezettségvállalás. Ezen ünnepélyes nyilatkozat – ahogyan azt az Alkotmánybíróság is megállapította – nem hordoz vallásos jelentést (azaz e tekintetben világnézetileg semleges). Az esküszöveg (és a fogadalom szövegének) fakultatív zárómondata kiegészítésként teremti meg a világnézeti választás lehetőségét, amellyel szemben – az Alkotmánybíróság döntéséből levezethető módon – alkotmányos követelmény, hogy az eskütételről szóló esküokmány azt (mint lelkiismereti, illetve vallási meggyőződésre utaló adatot) az információs önrendelkezési jog tiszteletben tartása érdekében ne tartalmazza.

Az ügyvédi eskütételi kötelezettség gyakorlatilag az ügyvédi tevékenység hazai szabályozása, amely 1694 óta fennáll [lásd például az ügyvédi rendtartás tárgyában című 1874. évi XXXIV. törvénycikk (a továbbiakban: 1874-es Ügyvédi rendtartás) 6. §-át, az ügyvédi rendtartás tárgyában című 1937. évi IV. törvénycikk (a továbbiakban: 1937-es Ügyvédi rendtartás) 76. §-át, az ügyvédi hivatás gyakorlásáról és az ügyvédek szervezeteiről szóló 1958. évi 12. törvényerejű rendelet (a továbbiakban: 1958-as Ügyvédi tvr.) 4. §-át, az ügyvédségről szóló 1983. évi 4. törvényerejű rendelet (a továbbiakban: 1983-as Ügyvédi tvr.) 4. §-át és az 1998-as Ügyvédi tv. 16. §-át]. Az eskü tartalma azonban gyakran változott: az esküszövegben megjelenő általános követelmények tükrözték az adott kor közjogi és társadalmi rendszerét, a speciális követelmények pedig azt, hogy a jogalkotó a speciális, az ügyvédi hivatásra vonatkozó követelmények közül mit tartott olyan jelentőségűnek, amelyre vonatkozóan az ügyvédi tevékenység megkezdését megelőzően ünnepélyes, szóbeli kötelezettségvállalást várt el.

E tartalmi elemek meghatározása azonban nem volt minden vitától mentes. 2011-ben az Alaptörvény hatálybalépésével összefüggésben az Országgyűlés olyan törvénymódosítást [az (azóta már hatályon kívül helyezett) egyes törvények Alaptörvénnyel összefüggő módosításáról szóló 2011. évi CCI. törvény 162. § (2) bekezdés] fogadott el, amely az ügyvédi eskü szövegét a közjogi tisztségviselők esküjéhez kötötte, ahhoz képest csupán kisebb, a speciális követelményekre utaló eltérést tartalmazott. A szabályozás számos kritikát kapott úgy az alapvető jogok biztosa (lásd AJB-3615/2012. jelentés), mint a Magyar Ügyvédi Kamara részéről. A kritikák nyomán a jogalkotó az ügyvédi eskü szövegét egy év elteltével felülvizsgálta [lásd az egyes igazságügyi tárgyú törvények módosításáról szóló 2012. évi CCXI. törvény 33. § (1) bekezdés]. Egyrészt elismerve azt, hogy az ügyvéd és ügyfele közötti bizalom az ügyvédi tevékenység alapja, és ennek feltétele az ügyvédi függetlenség, törölte az ügyvédi tevékenységnek a „magyar nemzet javára” való folytatására való kötelezettségvállalást, és azt „az ügyfél érdekében” való eljárással helyettesítette. Másrészt visszaemelte az esküszövegbe – szintén az ügyvéd és az ügyfél közötti bizalom sarokkövét képező – az ügyvédi titoktartásra vonatkozó kötelezettségvállalást. Harmadrészt elhagyta azt az utalást, amely szerint az ügyvédi tevékenység gyakorlójának az Alaptörvény és a jogszabályok másokkal való megtartatására is kötelezettséget kellene vállalnia, holott ilyen feladattal az ügyvédség nem rendelkezik.

A módosítások nyomán – szakítva az átmeneti kodifikációs megoldással, ismét önálló szövegként – alakult ki az ügyvédi eskü hatályos szövege, amely illeszkedik az ügyvédségnek a hazai jogállami berendezkedésben betöltött szerepéhez. Ennek alapján az ügyvédi tevékenység gyakorlói az eskü-, illetve fogadalomtétellel általános és különös kötelezettségeket vállalnak.

Általános – azaz minden, a hazai jogrendben szabályozott eskü-, illetve fogadalomtételre jellemző – kötelezettségvállalás az államhoz, a magyar alkotmányos rendhez való hűségre, valamint a jogrendszer tiszteletben tartására irányul. Az Alaptörvényhez, illetve a magyar államhoz való hűség az ügyvédi tevékenység gyakorlójától azt várja el, hogy megtartsa az alkotmányos rendben megalkotott jogszabályokat. Ez ugyanakkor nem jelenti azt, hogy ezt kritika nélkül kell megtennie, azaz ügyfele érdekében az ügyvédi tevékenység gyakorlója az alkotmányos keretek között tevékenykedhet – sőt adott esetben tevékenykedni köteles – az Alaptörvénybe, más magasabb szintű jogforrásba ütköző vagy egyébként igazságtalan jogforrás megváltoztatása érdekében.

Az ügyvédi tevékenységet gyakorlók speciálisan kötelezettséget vállalnak ezenfelül az Üttv.-ben részletesen szabályozott egyes többletkövetelményekre, mint az ügyvédi tevékenység alapelveire (lelkiismeretesség, legjobb tudás szerinti eljárás, ügyfélérdekek elsődlegessége; lásd részletesebben az Üttv. 1. §-ához fűzött magyarázatot), illetve – külön kiemelve – az ügyvédi titoktartásra (lásd az Üttv. 7. alcíméhez fűzött magyarázatot).

Az ügyvédek, az alkalmazott ügyvédek és a kamarai jogtanácsosok esküje, valamint az ügyvédjelöltek és a jogi előadók fogadalma közötti eltérést az az alapvető különbség indokolja, hogy míg az ügyvédek alapvetően megbízás, illetve kirendelés alapján látnak el ügyvédi tevékenységet, addig a kamarai jogtanácsosok és a jogi előadók munkaviszonyban (vagy azzal egyenértékű más jogviszonyban) vannak.

Az alkalmazott ügyvédek, illetve az ügyvédjelöltek esetében az a sajátosság érvényesül, hogy az ügyvédi tevékenységet ugyan munkaviszonyban, azonban elsősorban a munkáltatójuk ügyfelének az érdekében látják el, adott esetben – érdek-összeütközés esetén – a munkáltató érdekeinek a háttérbe szorításával.

2. Az ügyvédi eskütételre és a fogadalomtételre kötelezettek, az eskü és a fogadalom közötti különbség

Az Üttv. alapján valamennyi kamarai tag eskütételre, míg egyes ügyvédi tevékenységet gyakorló nyilvántartottak fogadalomtételre kötelezettek.

Az Üttv. alkalmazásában tehát – ahogyan már utaltunk rá – nem az különbözteti meg az esküt a fogadalomtól, hogy az tartalmaz-e világnézeti, vallási meggyőződésre utaló nyilatkozatot, hanem az, hogy ki teszi a nyilatkozatot.

Az ügyvédjelölti és a jogi előadói fogadalom szövegéről szóló 4/2017. (VII. 10.) MÜK szabályzat (a továbbiakban: Fogadalomszabályzat) szerinti fogadalomszövegek az ügyvédi eskü szövegén alapulnak, ahhoz képest (az „esküszöm” kifejezés tartalmi következménnyel nem járó „fogadom” kifejezésre cserélésén túl) csupán egyes sajátosságokat rögzítenek. Így azt, hogy az ügyvédjelölt a munkáltatója ügyfeleinek az érdekében köteles eljárni, illetve azt, hogy a jogi előadó a kamarai jogtanácsosi, míg az ügyvédjelölt az ügyvédi hivatásra kíván felkészülni bojtárévei alatt.

3. Az eskü- és a fogadalomtétel joghatása, határideje, elmulasztásának joghatása

Az eskü-, illetve a fogadalomtétel az ügyvédi tevékenység megkezdésének elengedhetetlen feltétele. Ez azt jelenti, hogy enélkül – hiába felel meg az ügyvédi kamarai tag, illetve nyilvántartott minden egyéb feltételnek –, jogszerűen nem folytathat ügyvédi tevékenységet.

Ez azonban nem jelenti azt, hogy az ügyvédi kamarai tagságból, illetve nyilvántartotti státuszból fakadó egyéb jogosultságokat az érintettek ne gyakorolhatnák. Ennek megfelelően például az ügyvédi kamarába felvett ügyvéd szabadon hozhat létre ügyvédi irodát, csatlakozhat ügyvédi irodához, változtathatja meg az irodája címét, illetve az ügyvédi kamarai nyilvántartásba vett ügyvédjelölt, jogi előadó vagy kamarai jogtanácsos szabadon válthat munkáltatót az eskü-, illetve fogadalomtételét megelőzően is azzal, hogy természetesen ügyvédi tevékenységet az eskütételig egyikük sem folytathat.

Ugyanígy terhelik azonban az ügyvédi kamarai tagságból, illetve nyilvántartotti státuszból fakadó kötelezettségek – így például a tagdíjfizetési kötelezettség, a helyettes ügyvéd bejelentésének a kötelezettsége, az összeférhetetlenség megelőzésének a kötelezettsége, az ügyvédi kamarai nyilvántartásba bejegyzendő adatai megváltozása bejelentésének a kötelezettsége – is az eskü-, illetve fogadalomtétel előtt. Ebből következik az is, hogy az ügyvédi kamarai tag továbbképzési kötelezettsége (és időszaka) nem az eskütételével, hanem a tagsági jogviszony keletkezésével kezdődik [lásd az Üttv. 1. § (4) bekezdéséhez és 158. §-ához fűzött magyarázatot].

Annak ugyanakkor – a fent jelzett problémák megelőzése érdekében – semmi akadálya nincs, hogy az ügyvédi kamarai felvételi kérelemben a kérelmező a tagfelvétel, illetve a nyilvántartásba vétel hatályosulásának kért időpontjaként az eskütétel napját jelölje meg, az ugyanis szükségszerűen az elnökségi döntést követő időpont.

Felmerül a kérdés, hogy az ügyvédi eskü-, illetve a fogadalomtételig sor kerülhet-e az ügyvédi tevékenység felfüggesztésére, illetve szüneteltetésére, és ha igen, ennek a hatálya alatt tehető-e eskü, illetve fogadalom, továbbá az kötelező-e. Ez utóbbi kérdésekre a válasz egyértelműen nem, hiszen az Üttv. 55. § (1) bekezdése alapján az ügyvédi tevékenység szüneteltetése és felfüggesztése hatálya alatt a kamarai tagságból, illetve nyilvántartásba vételből fakadó jogok nem gyakorolhatók, és az ebből fakadó kötelezettségeket nem kell teljesíteni. Tisztán dogmatikai megközelítésből arra a következtetésre lehet jutni, hogy az ügyvédi tevékenység megkezdését megelőzően annak a szüneteltetése, illetve felfüggesztése is fogalmilag kizárt. Ennek ellenére – rendszertani értelmezés alapján – álláspontunk szerint az ügyvédi tevékenység felfüggesztése az ügyfelek, valamint az ügyvédi hivatásrend védelme érdekében az Üttv. 180. § (1) bekezdésének és – bár ennek az esélye rendkívül csekély – 130. §-ának helyes értelmezése szerint az, hogy a kamarai tag, illetve nyilvántartott ügyvédi tevékenységét az eskü-, illetve a fogadalomtételt megelőzően is fel kell függeszteni az ott meghatározott esetben. Az ügyvédi tevékenység eskü-, illetve fogadalomtétel előtti szüneteltetésének ugyanakkor nem lehet az a célja, hogy a két hónapos határidőt a kérelmező ilyen módon húzza el, ez ugyanis rendeltetésellenes joggyakorlásnak minősülne. Ezzel szemben – különösen a jogtanácsosi integráció során – előfordult, hogy a három év alatti gyermekét nevelő és ezért fizetés nélküli szabadságon lévő kérelmező már a felvételi kérelmében kérelmezte az ügyvédi tevékenység szüneteltetésének az engedélyezését. Ilyen esetekben az eskütételre csak az ügyvédi tevékenység szüneteltetésének a megszűnését követően kerül sor.

Kérdés továbbá, hogy az Üttv. 7. § (1) bekezdése szerinti – az eskütételre vonatkozó – két hónapos határidőt honnan kell számítani. A szabály rendszertani értelmezése alapján álláspontunk szerint e határidőt soha nem a tagfelvétel, illetve a nyilvántartásba vétel időpontjától, hanem az erről szóló elnökségi határozat véglegessé válásának a napjától kell számítani (a kamarai hatósági határozatok véglegessé válásához lásd az Üttv. 173. §-ához fűzött magyarázatot).

Az eskü-, illetve a fogadalomtételre nyitva álló határidő az ügyvédi tevékenység gyakorlójának az akadályoztatása esetén megszakad, azaz az akadály megszűnését követően a két hónapos határidő újra elkezdődik. Ezzel szorosan összefügg, hogy mivel az Üttv. az igazolási kérelem intézményét nem ismeri, az eskütételre nyitva álló határidő pedig anyagi jogi és nem eljárásjogi határidő, azaz az Ákr. szerinti igazolási kérelem intézménye nem alkalmazható, helyette a kérelmezőnek az akadályoztatását kell tudnia igazolni, erre azonban elvileg határidő nélkül hivatkozhat. Természetesen a jóhiszemű joggyakorlás követelménye e körben sem teszi lehetővé azt, hogy a kérelmező olyan akadályoztatásra hivatkozzon, amely neki felróható.

Az eskü-, illetve a fogadalomtétel elmulasztása az Üttv. 149. § (1) bekezdés e) pontja, illetve 177. § (1) bekezdés i) pontja alapján a kamarai tagság megszüntetésével, illetve az ügyvédi kamarai nyilvántartásból való törléssel jár. E mulasztás ráadásul – szemben például a tagdíjfizetési kötelezettség elmulasztásával – utólag nem orvosolható, hiszen az Üttv. itt kifejezetten a határidő elmulasztásához fűzi a jogkövetkezményt.

Az ügyvédi eskü, illetve a fogadalom megsértéséhez az Üttv. vagy más jogszabály közvetlenül nem fűz jogkövetkezményt (ezt a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 22.K.32.026/2016/5. számú, a Kúria által a Kfv.III.37.031/2017/4. számú, hatályában fenntartott ítéletében is megerősítette). Felmerül a kérdés, hogy az ügyvédi eskü, illetve a fogadalom szándékos vagy gondatlan megsértése önmagában fegyelmi vétségnek minősül-e. Álláspontunk szerint nem, ugyanis a fegyelmi vétséget jogszabályból vagy kamarai szabályzatból fakadó kötelezettség eredményezheti, itt azonban a kötelezettség magából az eskü-, illetve fogadalomtételből ered. De erre alapvetően nincs is szükség, hiszen az eskü-, illetve fogadalomszövegben megjelenő kötelezettségvállalások teljesítése egyben az Üttv.-ből, illetve az Alaptörvényből fakadó kötelezettség is, azaz megszegésük szükségszerűen jogszabálysértést, illetve a kamarai szabályzat megsértését is megvalósítja.

Az Alkotmánybíróság a 401/B/1992. AB határozatában ugyanakkor többek között éppen az ügyvédi esküből vezette le azt, hogy nem ellentétes az ügyvédi tevékenység gyakorlóját anyagi értelemben az ügyfele érdekével ellentétes magatartásra ösztönző törvényi szabályozás, ez ugyanis nem írja felül az eskütétel során vállalt kötelezettségeket.

A Fővárosi Bíróság a 6.B.649/2004/248. számú ítéletében úgy foglalt állást, hogy az ügyvédi eskü megszegését is megvalósító bűncselekmény esetében az ügyvédi foglalkozástól eltiltás alkalmazása megfelelő. E körben azzal érvelt, hogy elvárás, hogy az ügyvédi tevékenység kapcsán nemcsak a legjobb eredményt elérők, hanem ezen túl azok legyenek foglalkoztatva, akik a szakma etikai normáit is képesek betartani, azok pedig, akik a hivatásukkal összefüggésben bűncselekményt követnek el, ne legyenek foglalkoztatva.

4. Az eskü-, illetve a fogadalomtétel menete és az esküokirat

Az Üttv.-ből az eskü-, illetve fogadalomtétel menetére vonatkozóan csak annyi következik, hogy az eskü-, illetve a fogadalomtételre a területi ügyvédi kamara elnöke előtt kerül sor, arról okiratot kell kiállítani, amelynek másolatát a területi kamara megőrzi.

Az eskü-, illetve a fogadalomtételre jellemzően a területi ügyvédi kamara helyiségében, ünnepélyes keretek között kerül sor, de nem kizárt az sem, hogy az más helyszínen valósuljon meg. Így például a jogtanácsosi integráció során előfordult, hogy a nagy létszámú kamarai jogtanácsost, illetve jogi előadót foglalkoztató munkáltatóknál az eskü-, illetve a fogadalomtételre a munkahelyen került sor.

Természetesen a területi kamara elnöke, ahogyan más feladat- és hatásköreinek a gyakorlásában, így az eskütétel, illetve a fogadalomtétel során is helyettesíthető.

Az okiratban a fentiekben kifejtettek alapján nem szerepelhet sem az „Isten engem úgy segéljen!” nyilatkozat megtétele, sem annak elmaradása. Az Üttv. nem szabályozza azt, hogy a területi ügyvédi kamara az okiratról milyen másolatot köteles készíteni, így a másolatnak nem kell feltétlenül az eskü-, illetve fogadalomtevő részére kiadott díszes papíron megjelennie, sőt az sem kizárt, hogy a területi kamara kizárólag elektronikus másolatot őrizzen az okiratról.

Kapcsolódó jogi szabályozás

4/2017. (VII. 10.) MÜK szabályzat az ügyvédjelölti és a jogi előadói fogadalom szövegéről

6. Névhasználat

8. § (1) Az ügyvédi tevékenység természetes személy gyakorlója a saját családi és utónevét vagy a születési nevét, valamint doktori címét használja a 4. § szerinti – az európai közösségi jogász és az alkalmazott európai közösségi jogász az európai közösségi jogászok szakmai megnevezéseiről szóló miniszteri rendeletben meghatározott – minőségére való utalással.

(2) Ügyvédi tevékenység olyan, az ügyvédi nyilvántartásba bejegyzett név alatt folytatható, amely nem téveszthető össze másnak az ügyvédi nyilvántartásba korábban bejegyzett nevével.

(3) A kamarai jogtanácsosra és a jogi előadóra a (2) bekezdést nem kell alkalmazni.

(4) Magyarországon nyilvántartásba vett ügyvéd, illetve ügyvédi iroda és külföldi jogi tanácsadó, illetve külföldi iroda együttműködése esetén a Magyarországon nyilvántartásba vett ügyvéd neve mellett és a Magyarországon nyilvántartásba vett ügyvédi iroda elnevezésében fel lehet tüntetni a külföldi jogi tanácsadó, illetve a külföldi iroda nevét és az együttműködésre való utalást.

(5) Az ügyvédi tevékenység gyakorlóinak névhasználatára vonatkozó részletes szabályokat kamarai szabályzat határozza meg.

1. A névhasználat

Az ügyvédi névhasználat az ügyvédi tevékenységet gyakorló természetes személyek és az ügyvédi tevékenységet gyakorló szervezetek ügyvédi tevékenység gyakorlása során használt nevének képzésére és használatára vonatkozó szabályok összessége. Az Üttv. 8. §-án kívül névhasználati szabályokat tartalmaz az Üttv. 58. § (4) bekezdése, 77. § (1) bekezdése, 90. § (1) bekezdése, 101. § (3) bekezdése, az európai közösségi jogászok szakmai megnevezéseiről szóló 18/2007. (III. 19.) IRM rendelet (a továbbiakban: Szakmai megnevezésekről szóló rend.) és az ügyvédi tevékenységet gyakorlók névhasználatának részletes szabályairól szóló 5/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat (a továbbiakban: Névhasználati Szabályzat).

A névhasználati szabályok a kamarai jogtanácsosra és a jogi előadóra korlátozottan, a jogi asszisztensre – mivel nem ügyvédi tevékenységet gyakorol – nem vonatkoznak.

2. A kamarai név, névvalódiság és névkizárólagosság

A kamarai név az a név, amelyet az ügyvédi tevékenység gyakorlója e tevékenysége során használ. A kamarai névre is érvényesül a névvalódiság elve [Üttv. 8. § (1) bekezdés, Névhasználati Szabályzat 1.2. pont] és a névkizárólagosság elve [Üttv. 8. § (2) bekezdés, Névhasználati Szabályzat 1.3. pont].

A névvalódiság elvéből fakadóan az ügyvédi tevékenység gyakorlása során kizárólag saját név használható, amely nem lehet megtévesztő az ügyvédi tevékenységet gyakorló személyét, működési formáját, tagjait tekintve. Ezzel szorosan összefügg, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlója kamarai nevének az ügyvédi tevékenység gyakorlója, illetve ügyvédi iroda esetében tagja nevéből kell kiindulnia (lásd különösen: Névhasználati Szabályzat 2.1., 3.1. pont). Ezáltal az ügyfelek és harmadik személyek könnyebben tudják azonosítani az ügyvédi tevékenység gyakorlóját.

A névkizárólagosságból fakadóan a kamarai névnek különböznie kell a Magyarországon már bejegyzett más kamarai névtől. Az összetéveszthetetlenség követelménye a cégjogi gyakorlatnál jóval enyhébb: a Névhasználati Szabályzat 1.3. pontja szerint nem sérül a névkizárólagosság követelménye, ha a két név kiejtése azonos, de írásmódja eltérő. Ennek az indoka elsősorban a névkizárólagosság és a névvalódiság (illetve a névhasználathoz való jog) közötti egyensúly biztosítása. A természetes személyek esetén a névkizárólagosság érvényesülése érdekében a Névhasználati Szabályzat részletes rendelkezéseket tartalmaz (amelyek egyben alkalmasak a névkizárólagosság elvének ügyvédi tevékenységet gyakorló szervezetek vonatkozásában való érvényesítésére is, mivel azok neve a természetes személy, illetve természetes személyek kamarai nevéből képzendő).

Nem vonatkozik a névkizárólagosság elve a kamarai jogtanácsosokra és a jogi előadókra, ők ügyvédi tevékenységük gyakorlása során is a saját születési családi és utónevüket használják a doktori címmel [Üttv. 8. § (3) bekezdés]. Az ügyvédjelöltek, alkalmazott ügyvédek, európai közösségi jogászok és külföldi jogi tanácsadók azonban nem vehetnek fel olyan kamarai nevet, amely a kamarai működési formára utaló toldat nélkül összetéveszthető lenne valamely ügyvéd kamarai nevével (és persze viszont).

Az Üttv. és a Névhasználati Szabályzat hatálybalépését megelőzően a névkizárólagosság elve területi kamaránként érvényesült. Ennek elsősorban az volt az oka, hogy 2018. január 1-jéig az ügyvédi kamarai nyilvántartásokat területi kamarai szinten vezették. Az egységes ügyvédi nyilvántartás bevezetése kapcsán országossá vált névkizárólagossági kritériumnak meg nem felelő ügyvédi tevékenységet gyakorlók névhasználatát a Névhasználati Szabályzat 7.3. pont szerinti átmeneti rendelkezése kezeli. Az átmeneti szabályozásban elsődlegesen az érintettek rendelkezési joga, másodsorban a megelőzés elve érvényesül. Azaz az érintettek megállapodása hiányában az jogosult a bejegyzett kamarai név használatára, akit először jegyeztek be valamely területi kamara nyilvántartásába, míg a később bejegyzett köteles választása szerint megkülönböztető település- vagy megyenevet használni (például „veszprémi dr. Tóth Lajos ügyvéd”).

3. A természetes személy kamarai neve

A Névhasználati Szabályzat 2.1. pontja szerint a természetes személy kamarai neve a doktori cím, valamint a személyazonosításra szolgáló igazolványban szereplő vagy születési családi és utónév.

A korábbi szabályozással ellentétben, amely előírta a doktori cím személyi igazolványban való feltüntetésének kötelezettségét, a hatályos szabályozás a névjogi szabályokkal összhangban ezt már nem írja elő: a doktori cím sem az anyakönyvi szabályok, sem a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény végrehajtásáról szóló 146/1993. (X. 26.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Nytv. vhr.) szerint nem a név része; az Nytv. vhr. 15/D. § (1)-(2) bekezdése egyértelműen rögzíti, hogy a doktori címet a névhez képest milyen módon lehet nyilvántartani.

A Névhasználati Szabályzat 2.2-2.3. pontjai határozzák meg azokat az eszközöket, amelyek igénybe vehetők természetes személyek esetében a névkizárólagosság követelményének érvényesítésére. Fontos kiemelni, hogy a Névhasználati Szabályzat 2.1. pontja szerintitől eltérő névhasználatot a területi kamara nem csupán a névkizárólagosság biztosítása érdekében, hanem egyéb okból is engedélyezheti. A főszabálytól eltérő kamarai név használatának indokait a kérelmezőnek legalább valószínűsítenie kell, amit a névkizárólagosság sérelme esetén praktikusan a kamarai nyilvántartás adataira való hivatkozással tud megtenni.

A kamarai nevek képzésének általános szabályától a következő módokon lehet indokolt esetben a területi kamara engedélyével eltérni:

a) a bejegyzéskor vagy a névhasználat engedélyezésekor hatályban lévő jogszabályok szerint felvehető bármely házassági név,

b) az ügyvéd anyjának leánykori vezetékneve és saját utóneve,

c) további utónév felvétele vagy elhagyása mellett a Névhasználati Szabályzat 2.1. pont b) pontja szerinti név,

d) megkülönböztető helyiségnév vagy a vezetéknevet közvetlenül megelőzően vagy követően megkülönböztető betűtoldat mellett a Névhasználati Szabályzat 2.1. pont b) pontja szerinti név, illetve

e) a személyazonosításra alkalmas igazolványában szereplő tudományos fokozat feltüntetése mellett a Névhasználati Szabályzat 2.1. pont b) pontja szerinti név.

E lehetőségek közül értelmezést a további utónév felvétele vagy elhagyása és az egyéb, személyazonosításra alkalmas igazolványban szereplő tudományos fokozat feltüntetése igényel.

A Ptk. 4:27. § (3) bekezdése és 4:150. § (1) bekezdése alapján a családi név, akár születési névről, akár házassági névről van szó, legfeljebb kéttagú lehet. Az anyakönyvi eljárásról szóló 2010. évi I. törvény (a továbbiakban: At.) 44. § (2) bekezdése szerint a magyar állampolgár születési családi neve egy- vagy kéttagú lehet, a 44. § (3) bekezdése szerint magyar állampolgár részére szintén legfeljebb két utónév anyakönyvezhető. Az At. 43. § (1) bekezdése szerint hatósági igazolványban az anyakönyvezett születési vagy házassági nevet kell viselni. A polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény 29. § (12) bekezdése szerint a személyazonosság igazolására alkalmas igazolványok köre zárt, ilyen a személyi igazolvány, az útlevél és a vezetői engedély.

E rendelkezésekből az következik, hogy magyar állampolgár esetén egyik igazolványban sem szerepelhet olyan utónév, amely nincs anyakönyvezve vagy nem szerepel a személyazonosító igazolványukban, tehát esetükben kérdés, hogy további utónév felvétele a kamarai névbe elképzelhető-e, és ha igen, akkor érvényesülnek-e az utónevekre vonatkozó jogszabályi rendelkezések, azok ugyanis az anyakönyvezhető utónevekre vonatkoznak. A jelen esetben azonban az utóbb felvett utónév anyakönyvezése nem jön szóba akkor sem, ha a kérelmező utóneve egytagú, mivel ha az újabb utónév anyakönyvezésével a névkizárólagosság követelménye teljesül, akkor a Névhasználati Szabályzat 2.3. pont c) alpontját nem lehet alkalmazni.

A személyes joguk alapján kettőnél több utónév viselésére jogosult kamarai tagok esetében van álláspontunk szerint relevanciája ennek a rendelkezésnek, de ez a lehetőség valójában teoretikus.

Az egyéb doktori cím feltüntetésére a kamarai névben tényleges lehetőség valójában nincs. Az Nytv. vhr. 15/D. § (1) bekezdése szerint a doktori cím kivételével nem jegyezhető be a személyiadat- és lakcímnyilvántartásba tudományos fokozat, és így az személyazonosításra alkalmas igazolványban sem szerepelhet. Mivel a Névhasználati Szabályzat 2.1. pontja szerint a kamarai név szükségszerűen tartalmazza a doktori címet, ha a nyilvántartott rendelkezik azzal, a Névhasználati Szabályzat 2.3. pont e) alpontja szerinti, tehát a további – személyazonosításra alkalmas igazolványban szereplő – tudományos fokozat feltüntetése nem lehetséges.

Az ügyvédi iroda és az ügyvédi társulás névhasználatára vonatkozó szabályokhoz lásd az Üttv. 101–103. §-ához fűzött magyarázatot.

4. A külföldi jogi tanácsadói, európai közösségi jogászi, alkalmazott európai közösségi jogászi tevékenységgel kapcsolatos névhasználat

A Névhasználati Szabályzat 4. pontjának a külföldi tevékenységgyakorlókra vonatkozó rendelkezései a hazaiakra vonatkozó szabályozással analógok:

a) a külföldi jogi tanácsadó tevékenysége során – a külföldi jogi tanácsadói minőségére utalással – a bejegyzésének államában nyilvántartott formában használhatja a saját nevét és külföldi ügyvédi irodája nevét,

b) az európai közösségi jogász és az alkalmazott európai közösségi jogász a Szakmai megnevezésekről szóló rendelet szerinti szakmai megnevezését működési forma megjelölése mellett vagy helyett szerepeltetheti, és ezt követően kell feltüntetnie saját EGT-állama hivatalos nyelvén azt a szakmai szervezetet, amelynek tagja, emellett – ha a szakmai megnevezés félrevezető – magyar nyelvű kiegészítő magyarázattal is el kell látnia,

c) az alkalmazott európai közösségi jogász kamarai nevének a doktori cím nélkül is különböznie kell más, korábban Magyarország területén ügyvédi kamarai nyilvántartásba vett európai közösségi jogász kamarai nevétől,

d) annak az ügyvédi irodának a neve, amelynek európai közösségi jogász tagja van vagy vele együttműködésben áll, tartalmazhatja az európai közösségi jogász nevét vagy annak a valamely EGT-államban bejegyzett ügyvédi társulásnak az idegen nyelvű megnevezését, amellyel az ügyvédi irodának együttműködési szerződése áll fenn, és amelynek tagja vagy alkalmazottja az ügyvédi irodával együttműködő vagy abban tag európai közösségi jogász,

e) annak az ügyvédi irodának a neve, amely alkalmazott európai közösségi jogászt foglalkoztat, tartalmazhatja annak a valamely EGT-államban bejegyzett ügyvédi társulásnak az idegen nyelvű megnevezését, amelynek tagja vagy alkalmazottja az ügyvédi iroda által foglalkoztatott alkalmazott európai közösségi jogász, és amellyel az ügyvédi irodának az együttműködési szerződése áll fenn.

5. Az ügyvédi név az ügyvédi tevékenységgyakorlás során

A Névhasználati Szabályzat 6. pontja tételesen meghatározza, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlása során az ügyvédi névtáblának, névjegynek, levélpapírnak és bélyegzőnek mely adatokat kell tartalmaznia, és mely adatokat tartalmazhatja. Ez utóbbi adatkör álláspontunk szerint nem zárt, azaz az ügyvédi tevékenység gyakorlójának további információk feltüntetésére is lehetősége van (így például védjegyként bejegyzett ügyvédi név esetén a névjegy tartalmazhatja az erre való utalást).

6. Az átmeneti szabályok

Az 1998-as Ügyvédi tv. névhasználati szabályaitól lényegesen eltérnek az Üttv. névhasználati szabályai abban, hogy a névkizárólagosság követelménye immár nem területi kamarán belül, hanem országosan érvényesül, ebből következően a kamarai nyilvántartásban előfordulnak azonos néven bejegyzett tevékenységgyakorlók.

A Névhasználati Szabályzat átmeneti rendelkezései ezt a helyzetet kezelik azzal, hogy rögzítik: az ügyvédi tevékenység gyakorlója, illetve az ügyvédi társulás a Névhasználati Szabályzat hatálybalépésének napján már bejegyzett nevét – annak megváltozásáig – jogosult továbbra is használni (Névhasználati Szabályzat 7.2. pont), azzal, hogy a kamarai nevek egyezése esetén az ügyvédi tevékenységnek az a gyakorlója, akinek a nevét utóbb jegyezték be a nyilvántartásba – hacsak az érintettek ettől eltérően nem állapodnak meg – kamarai neve mellett köteles megkülönböztető település- vagy megyenevet is használni (Névhasználati Szabályzat 7.3. pont). E névhasználat nem érinti az ügyvédi tevékenység gyakorlójának bejegyzett kamarai nevét, a kamarai név változásbejegyzése ugyanis már csak a Névhasználati Szabályzat alkalmazásával történhetne meg.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2013. évi V. törvény a Polgári Törvénykönyvről 4:27. § (3) bekezdés, 4:150. § (1) bekezdés

2010. évi I. törvény az anyakönyvi eljárásól

1992. évi LXVI. törvény a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról

146/1993. (X. 26.) Korm. rendelet a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény végrehajtásáról

18/2007. (III. 19.) IRM rendelet az európai közösségi jogászok szakmai megnevezéseiről

5/2017. (XI. 20.) MÜK szabályzat az ügyvédi tevékenységet gyakorlók névhasználatának részletes szabályairól

7. Titoktartási kötelezettség

9. § (1) Ügyvédi titoknak minősül minden olyan tény, információ és adat, amelyről az ügyvédi tevékenység gyakorlója e tevékenysége gyakorlása során szerzett tudomást.

(2) Ha e törvény eltérően nem rendelkezik, az ügyvédi tevékenység gyakorlója köteles az ügyvédi titkot megtartani. E titoktartási kötelezettség kiterjed az ügyvédi titkot tartalmazó iratra vagy más adathordozóra is.

(3) Az ügyvédi tevékenység gyakorlója az ügyvédi titokról való tanúvallomás tételét és adatszolgáltatás teljesítését bármely hatósági és bírósági eljárásban köteles megtagadni, kivéve, ha a titoktartási kötelezettsége alól felmentést kapott az ügyvédi titokról rendelkezni jogosulttól, azzal, hogy – a 12. § (4) bekezdésében meghatározott kivétellel – a védőként megismert ügyvédi titokról való tanúvallomás tételre és adatszolgáltatás teljesítésére felmentés érvényesen nem adható.

(4) Az ügyvédi tevékenység gyakorlójának titoktartási kötelezettsége független az ügyvédi tevékenység folytatására létrejött jogviszony fennállásától, és az ügyvédi tevékenység gyakorlásának a befejezése vagy a jogviszony megszűnése után is határidő nélkül fennmarad.

1. Az ügyvédi titok fogalma és terjedelme

Az ügyvédi hivatás gyakorlásának alapja az ügyfél bizalma. Bizalom abban, hogy amikor az ügyvéd előtt feltárja legféltettebb magánéleti, gazdasági, pénzügyi titkait, azok nem kerülhetnek avatatlan személy birtokába.

Tekintettel arra, hogy a jogállam működésének egyik alappillére, hogy az állampolgárok, a jogi személyek a legszélesebb körben vehessenek igénybe jogi segítséget, az állam kötelessége törvényekkel biztosítani azt is, hogy a megbízó ügyfél által az ügyvédnek átadott ismeret védett legyen. A védelem kétirányú. Egyfelől a titokbirtokos ügyvédet kötelezi annak megtartására (adott esetben szankcionálja a megsértést), másrészt az állam saját szerveit és minden kívülállót önmegtartóztatásra kényszerít, kötelezi őket az ügyvédi titoktartási kötelezettség tiszteletben tartására.

A titok olyan ismeret, amely nem mindenki, hanem csak meghatározott személyi kör számára hozzáférhető. A hozzáférhetőség valamilyen érdek miatt, valakinek az érdekében korlátozható. A jog elismeri ezt az érdeket, és adott esetben súlyos szankcióval fenyegeti, mint például az állam érdekében titoknak minősített ismeret jogsértő feltárását. Amíg az államtitok az állam érdekében korlátozott hozzáférhetőségű ismeret, az ügyvédi titoknál az ismeret korlátozása nem az ügyvéd érdekében történik.

Az ügyvédi titoktartás:

– minden olyan tényre és adatra kiterjed, amelyről az ügyvéd hivatásának ellátása során szerzett tudomást,

– független a megbízási jogviszony fennállásától, és az ügyvéd erre akkor is köteles, ha a megbízási jogviszony a megbízóval nem jött létre vagy megszűnt,

– független az ügyvédi működéstől, azaz az ügyvéd e mivoltának megszűnése után is fennmarad.

Az Üttv. 9. § (1) bekezdése és 13. § (1)-(3) bekezdése határozza meg az ügyvédi titok terjedelmét. Mindezt rendkívül szélesen határozza meg az Üttv., amikor úgy fogalmaz, hogy ügyvédi titoknak minősül minden olyan tény, információ és adat, amelyről az ügyvédi tevékenység gyakorlója e tevékenysége során szerzett tudomást [Üttv. 9. § (1) bekezdés].

Ezen széles körben meghatározott titok fogalmát az Üttv. – a későbbiekben részletesen tárgyalandó módon – kiterjeszti a védekezés céljából készült iratra is.

Jól látható tehát, hogy az ügyvédi titok a közhiedelemmel ellentétben nemcsak az ügyfél által közölt adatokra terjed ki, hanem minden olyan ismeretre, amely az ügy ellátásával összefügg. Adott esetben ez lehet akár az ellenfél vagy annak jogi képviselője által elmondott, feltárt tény vagy akár egy nyilvános tárgyaláson történtek. Az ügy ellátása során megszerzett minden ismeretnek tehát a saját megbízó a „gazdája” (azaz ő rendelkezhet vele) akkor is, ha nem ő maga a forrása az adatnak, nem a részéről történik ismeretátadás. Itt egy fontos kivételt kell azonban megemlíteni. A jogviták egyezséggel történő rendezése érdekében biztosítani kell, hogy a megállapodás meghiúsulása esetén az ügyvéd által feltárt információk az ellenérdekű jogi képviselő útján ne juthassanak el korlátozás nélkül az ellenérdekű félhez, ezért az Üttv. úgy rendelkezik, hogy az információ átadása megtiltható. Ilyen kifejezett tiltás hiányában azonban természetesen az ügyvéd a tevékenység gyakorlója, az ügyben érintett saját ügyfele számára a másik fél vonatkozásában ügyvédi titoknak minősülő információt is feltárhatja [Üttv. 10. § (1) bekezdés].

Fontos kiemelni a titoktartási kötelezettség terjedelmi meghatározásánál azt is, hogy az nemcsak az ügyvéd saját maga által készített irataira vonatkozik, de a birtokában lévő egyéb iratokra is – függetlenül azok forrásától –, amennyiben az irat olyan tényt, adatot tartalmaz, amelyről hivatásának gyakorlása során szerzett tudomást. Ez lényegében tehát minden iratra kiterjed, amelyet saját ügyfelétől vagy az ellenérdekű féltől az ügyvéd kézhez kapott.

Kiemelendő, hogy a titoktartási kötelezettség az ügyvéd aktív magatartását tilalmazza e körben, azaz engedélyezi, illetve kötelezi arra, hogy ügyvédi titkot tartalmazó iratokat a hatóság részére se legyen köteles maga átadni, és erre a tartalomra vonatkozóan ne tegyen tanúvallomást, de az Üttv. egyértelműen rendelkezik arról, hogy az ügyvéd nem akadályozhatja a hatóság eljárását abban, hogy helyszíni kutatás, szemle vagy jogszerű hatósági ellenőrzés során ezeknek az adatoknak a birtokába jusson a hatóság, azaz passzivitással mindezt tűrni köteles.

A titoktartásra kötelezett személy az ügyvédi titkot főszabályként mindenkivel szemben köteles megőrizni, a kivételekről külön pontban szólunk [lásd az Üttv. 12. § (2)-(5) bekezdéséhez fűzött magyarázatot].

A titoktartási kötelezettség nemcsak akkor terheli az ügyvédet, ha hivatalos eljárás keretében a hatóság tanúként kívánja kihallgatni, nemcsak társasági beszélgetés közben nem tárhat fel titokkörbe eső adatokat, tényeket, de természetesen főszabályként mindez érvényes a sajtónyilatkozatokra is. Alapvetés tehát, hogy – bár adott esetben az ügyfél érdekét is szolgálja a nyilvánosság előtti megszólalás – szükséges a titokgazda hozzájárulása mindehhez, hiszen elkerülhetetlen, hogy az újságnyilatkozatban, televíziós szereplésnél az ügyvéd az ügy ellátása során tudomására jutott tényeket, ismereteket ossza meg a nyilvánossággal. Szükséges hangsúlyozni azonban, hogy a nyilvánosság előtti megszólaláshoz kizárólag a titokgazda ügyfél hozzájárulása szükséges, és az ügy nyilvánosság elé tárásához az ellenérdekű fél kifejezett tiltakozása ellenére is sor kerülhet. Értelemszerűen azonban a titoktartás szempontjából a jogszerű megszólalás is lehet tartalmánál fogva becsületsértő, személyiségi jogot sértő, amelyért való felelősség alól nem mentesít a titokgazda hozzájárulása.

Az ügyvédi szervekre, ezek tisztségviselőire és alkalmazottaira vonatkozó ügyvédi titoktartási kötelezettség tekintetében lásd az Üttv. 12. § (2)–(5) bekezdéséhez fűzött magyarázat 4. pontját.

2. Az ügyvédi titoktartásra kötelezettek személyi köre

A titoktartási kötelezettség elsődleges alanya, azaz az elsődlegesen ügyvédi titoktartásra kötelezett értelemszerűen az ügyvédi tevékenység gyakorlója, függetlenül attól, hogy e tevékenységét megbízás, kirendelés, munkaviszony vagy bármilyen más jogviszony keretében folytatja. A titoktartásra kötelezettek meghatározása általában problémamentes. Abban az esetben azonban, amikor többszemélyes ügyvédi iroda a megbízási jogviszony alanya, akkor természetesen az iroda valamennyi tagja a titoktartási kötelezettség alanyává válik, függetlenül attól, hogy az iroda belső szervezeti és működési szabályzata szerint a megbízást ténylegesen vállaló és ellátó ügyvéden kívül milyen körben és módon juthat a többi ügyvéd ismeret vagy adat birtokába.

Ügyvédi iroda megbízása esetére speciális rendelkezést tartalmaz az Üttv., amikor a titok tartására egyetemlegesen kötelezett irodai tagokat egymással szemben főszabályként felmenti a titoktartási kötelezettség alól. Természetesen nincs ilyen felmentés, ha a megengedő szabállyal élve az ügyvédi iroda különböző tagjai az Üttv. 10. § (2) bekezdése alapján egymással ellenérdekű feleket képviselnek.

Az ügyvédi titok alapját képező ügy ellátása során elkerülhetetlen, hogy a titoknak minősülő ismeretek vagy azok egy részének birtokába jusson a megbízás teljesítése során közreműködő helyettes ügyvéd, alkalmazott ügyvéd, külföldi jogi tanácsadó, ügyvédjelölt, irodai adminisztrátor, könyvelő. Az Üttv. 28. § (5) bekezdése rendelkezik arról, hogy a megbízás teljesítésében kik működhetnek közre, de a közvetlen közreműködőkön túl az Üttv. kiterjeszti a titoktartási kötelezettséget minden olyan közreműködőre is, akik felé az ügyvédi tevékenység gyakorlóját nem terheli titoktartási kötelezettség [Üttv. 11. § (1) bekezdés]. Értelemszerűen ez a titoktartási kötelezettség azzal a jogosultsággal is jár, hogyha ebbe a körbe eső személyek tanúkénti meghallgatására kerülne sor, akkor rájuk ugyanaz a szabály vonatkozik, mint a titok elsődleges alanyára.

A titoktartásra e szabállyal kötelezett személyek egy része (például alkalmazott ügyvéd, ügyvédjelölt) a kamara fegyelmi joghatósága alá tartozik, míg ez a fegyelmi jogkör értelemszerűen nem terjed ki az Üttv. 10. § (4) bekezdésében megjelölt személyekre, ezért az ügyvédi titoktartásra elsődlegesen kötelezett megbízott ügyvéd az Etikai Szabályzat 3.4. pontja alapján fegyelmi felelősséggel tartozik azért, hogy ezen személyi kört a titoktartási kötelezettségre megfelelő módon felhívja.

3. Az ügyvédi titoktartási kötelezettség időbeli hatálya

Az ügyvédi titoktartási kötelezettség kezdete az ügyvédi tevékenység folytatására irányuló jogviszony létrejöttéhez fűződik. Fontos azonban hangsúlyozni, hogy e körben nincs jelentősége annak, hogy adott esetben a megbízás írásba foglalása elmaradt, mint ahogy beáll a titoktartási kötelezettség abban az esetben is, ha az ügyfél egy jövőbeni megbízás szándékával keresi fel az ügyvédet és közöl vele titoktartási körbe eső adatokat. Amennyiben a megbízás mégsem jönne létre, a titoktartási kötelezettség akkor is beáll, lévén, hogy adott esetben az adatok közlését olyannak kell tekinteni, mint ami jogi tanácsadás keretében történt, márpedig természetesen akár szóbeli tanácsadás során szerzett ismeretek is titoktartási kötelezettség alá esnek.

Az ügyvédi titoktartási kötelezettség megtartásának nincs végső határideje. Az ügyvédi titoktartási kötelezettség tehát független az azt megalapozó jogviszony, illetve az arra kötelezett személy (ügyvéd, segítők stb.) aktuális helyzetétől. Kizárólag annak van jelentősége, hogy az ismeret megszerzésének idején beállt a titoktartási kötelezettség.

A megbízás megszűnése, a megbízó halála, a jogi személy ügyfél megszűnése ugyanúgy nem hat ki a kötelezettségre, mint az ügyvédi, ügyvédjelölti vagy alkalmazotti minőség megszűnése. Az Üttv. mindezt röviden úgy foglalja össze, hogy a titoktartási kötelezettség független az ügyvédi megbízási jogviszony fennállásától, és az ügyvédi működés után is fennmarad.

10. § (1) Ha törvény eltérően nem rendelkezik, az ügyvédi tevékenység gyakorlóját nem terheli titoktartási kötelezettség azon ügyfél irányába, akinek a javára végzett ügyvédi tevékenység keretében az ügyvédi titok a tudomására jutott. Ha az ügyvédi titok tárgya másik ügyvédi tevékenységet gyakorló személytől kapott információ, ezt az ügyvédi tevékenység gyakorlója az ügyben érintett saját ügyfele számára akkor nem tárhatja fel, ha az információt átadó ezt kifejezetten megtiltotta. A kamarai jogtanácsost és a jogi előadót nem terheli titoktartási kötelezettség azon munkáltatója irányába sem, amellyel fennálló munkaviszonya keretében az ügyvédi titok a tudomására jutott, továbbá e munkáltatója, illetve az ügyfele által meghatározott személyek irányába sem.

(2) Az ügyvédi iroda titoktartási kötelezettsége az iroda tagjaira is kiterjed, azonban a tagokat egymással szemben nem terheli titoktartási kötelezettség. Ha törvény az ugyanazon ügyfél vagy egymással ellenérdekű ügyfelek számára együttesen végezhető tevékenységeket korlátozza, de ügyvédi iroda megbízása esetében megengedi, hogy a megbízásokat az iroda különböző tagjai ellássák, e tagok egymással szemben is titoktartásra kötelesek, és biztosítaniuk kell, hogy az iroda ugyanazon alkalmazottja vagy megbízottja az érintett ügyek közül csak az egyikkel kapcsolatosan vehessen részt a feladat ellátásában.

(3) Az ügyvédi tevékenység gyakorlóját nem terheli titoktartási kötelezettség alkalmazottjával szemben.

(4) Az ügyvédi tevékenység gyakorlóját nem terheli titoktartási kötelezettség a helyettes ügyvédjével szemben, valamint – az általuk nyújtott szolgáltatás nyújtásához szükséges mértékben – az alábbi személyek irányában:

a) az ügyvédi titkot tartalmazó adathordozó tárolását, archiválását, őrzését vagy az abban foglalt adatok feldolgozását végző személy, valamint az ügyvédi tevékenység gyakorlója által adatfeldolgozóként igénybe vett más közreműködő,

b) az ügyvédi tevékenység gyakorlója számára számviteli szolgáltatást nyújtó személy,

c) azok az ügyvédi megbízás teljesítésében közreműködő személyek, illetve a megbízás teljesítéséhez kapcsolódóan igénybe vett egyéb személyek, akiknek közreműködését, illetve igénybevételét az ügyfél jóváhagyta.

A kapcsolódó kommentár az Üttv. 9. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

11. § (1) Az ügyvédi titoktartási kötelezettség a 10. § (3) és (4) bekezdése alapján az ügyvédi titok megismerésére jogosult személyekre is kiterjed.

(2) A kamarai szervek és tisztségviselők az e törvényben meghatározott feladat- és hatáskörük gyakorlása során megismert ügyvédi titkot kötelesek megtartani.

(3) A bíróságok és hatóságok az eljárásuk során megismert ügyvédi titkot – az eljárásukra vonatkozó törvényben meghatározott keretek között – kezelhetik és használhatják fel.

A kapcsolódó kommentár az Üttv. 9. §-ához fűzött magyarázó szövegben található.

12. § (1) Az ügyvédi titokkal az ügyfél vagy jogutódja jogosult rendelkezni.

1. Rendelkezés az ügyvédi titokról

Az ügyvédi titok ura, azaz az ügyvédi titok felett rendelkezésre jogosult az ügyfél, halála, megszűnése esetén jogutódja. Ebből következően az ügyfél, jogutódja, illetve törvényes képviselője a titoktartási kötelezettség alól felmentést adhat.

Ügyfél alatt nemcsak azt kell érteni, aki maga köt megbízási szerződést, hanem azt a felet is, akinek az érdekében az ügyvéd kirendelés alapján eljár, továbbá a kamarai jogtanácsos munkáltatóját stb.

A titoktartásról való rendelkezés nincs írásbeli formához kötve, azaz szóban is érvényes a felmentés. Hasonlóan azonban az Üttv. 29. § (2) bekezdésében írottakhoz, az írásba foglalás elmaradásakor – vita esetén – az ügyvédet terheli a felmentés tényének, körének bizonyítása.

A titoktartás alóli felmentésnek határozottnak kell lennie, azaz nem kerülhet szóba „a hallgatás beleegyezés” elvének alkalmazása. Amennyiben tehát a titokról rendelkezni jogosult az ügyben eljáró hatóság, illetve az ügyvéd számára elérhetetlennek bizonyul, akkor nem lehet vélelmezni hozzájárulását. Az összefüggés miatt itt is szükségesnek tartjuk annak rögzítését, hogy amennyiben a hatóság a titoktartásra kötelezettet tanúként kívánja kihallgatni, és a titoktartás alóli felmentő nyilatkozatot már maga beszerezte, akkor elegendő, ha ennek tényét a tanúkihallgatási jegyzőkönyvben a kihallgató hivatalos személy rögzíti. Az ügyvéd nem köteles, de nem is jogosult arra, hogy a kihallgatási jegyzőkönyvben (tehát közokiratban) foglalt felmentést „kontrollálja”, de jogosult tájékoztatást kérni a hatóságtól annak érdekében, hogy megfelelően azonosíthassa a felmentést adó személyt.

2. Ügyvédi titoktartás a konzultáció során

Titokgazdának minősül az Etikai Szabályzat 3.7. pont b) alpontja alapján az is, aki a megbízás szándékával vagy jogi tanácsadás keretében a titkot képező tényt vagy adatot az ügyvéd tudomására hozta, a megbízási szerződés létrejöttétől függetlenül [lásd az Üttv. 9–11. §-ához fűzött magyarázat 3. pontját]. A megbízó akkor is jogosult az ügyvédi titokról rendelkezni, ha elmaradt a megbízási szerződés írásba foglalása, lévén, hogy az Üttv. 29. § (2) bekezdése alapján ez nem érinti annak az érvényességét.

3. Ügyvédi titoktartás harmadik személy javára adott megbízás esetén

Elsősorban a büntetőügyeknél fordul elő, hogy az ügyeinek vitelében akadályozott (így például letartóztatásban lévő) terhelt helyett védelmére hozzátartozó vagy gyakran az ezen a körön kívül álló harmadik személy ad megbízást. Ezt a helyzetet az Etikai Szabályzat 3.7. pont c) alpontja oly módon rendezi, hogy harmadik személy javára szóló ügyvédi megbízási szerződés esetén a megbízó az általa közölt tény tekintetében jogosult az ügyvédi titokról rendelkezni, egyebekben a képviselt fél minősül titokgazdának. Ebből a szabályból következik az a gyakorlatban nem egyszer problémát okozó helyzet, hogy a letartóztatásban lévő terhelt által elmondottak például még az ügyvédi megbízást adó házastárs előtt is csak a terhelt kifejezett hozzájárulásával tárhatók fel.

4. Ügyvédi titoktartás többügyfeles ügyekben

Többügyfeles ügyekben, így például akkor, amikor az ügy ellátására szóló megbízást többen adják, az ügyvédi titokról csak közösen jogosultak rendelkezni. A rendelkezési jog tehát nem egyetemleges, nem elég, hogy az egyik megbízó a titoktartás alól megadja a felmentést, ehhez minden megbízónak minősülő személy hozzájárulása szükséges. Pertársaság esetén előfordulhat, hogy az ügyvéd egyidejűleg több felet képvisel. Az ilyen ügy ellátása során tudomására jutott adatot csak akkor tárhatja fel, ha ahhoz valamennyi megbízója hozzájárul.

5. Ügyvédi titoktartás nem ügyfél nyilatkozata ellenjegyzésénél

Ellenjegyzés esetén a titoktartási kötelezettség az elmúlt időszakban több problémát vetett fel. Ennek a kérdéskörnek a helyes megítélésénél figyelemmel kell lennünk arra, hogy az esetek egy részénél, az Üttv. 43. § (5) bekezdése alapján, az egyik szerződő fél ad megbízást az okirat készítésére, és a többi félnek nincs önálló jogi képviselője. Ugyan az Etikai Szabályzat 5.12. pontja csak arra kötelezi az ügyvédet, hogy köteles megbízóját kioktatni a szerződéssel kapcsolatos minden lényeges körülményről és feltételről, az esetek nagy részében azonban elkerülhetetlen a jogi képviselő nélkül eljáró másik fél részére adandó jogi tanács, kioktatás. Ezekben az esetekben természetesen nincs külön írásbeli megbízás a másik féltől, azonban a szóbeli felkérésre nyújtott tanácsadással úgyszintén megbízóvá válik az ellenérdekű fél is, tehát ilyen esetekben az ő hozzájárulására is szükség lesz a titoktartás alóli felmentéshez. Minden olyan esetben azonban, amikor a másik (többi) szerződő félnek saját jogi képviselője volt, illetve egyértelmű, hogy nem történt a saját ügyfelén kívül másnak jogi tanácsadás, akkor a főszabály érvényesül, azaz kizárólag az okirat szerkesztésére megbízást adó ügyfél felmentése szükséges a titoktartás alól. A szerződésben félként való részvétel tehát önmagában nem eredményezi a titokgazdává válást, e minőséghez legalább jogi tanácsadás révén ügyféllé kell válni.

6. Ügyvédi titoktartás jogi személy ügyfél esetén

Amennyiben az ügyfél jogi személy, úgy értelemszerűen maga a jogi személy a titokgazda.

Figyelemmel arra, hogy a vonatkozó jogszabályok különbözőképpen rendelkeznek arról, hogy egy adott jogi személyt mikor és ki jogosult képviselni, ehelyütt csak arra utalunk, hogy a titokról a jogi személy ügyfél nevében minden esetben az jogosult rendelkezni, aki a felmentésről való döntés időpontjában jogszerűen képviseli a jogi személyt. Nincs jelentősége tehát annak, hogy a megbízás adásakor vagy az ügyvédi titok keletkezésekor ki járt el a jogi személy nevében, ki írta alá az ügyvédi megbízási szerződést. Az ő személy szerinti hozzájárulása nem lesz szükséges a titok feltárásához, sőt adott esetben erre tiltakozása ellenére is sor kerülhet. Mindösszesen annak a nyilatkozatát kell beszerezni, aki a nyilatkozatadás időpontjában képviseli a jogi személyt.

Itt is szükséges hangsúlyozni, hogy ha például a gazdasági társaság aktuális törvényes képviselője a titoktartás alóli felmentést a jogi személy nevében megadta, az ügyvéd köteles tanúvallomást tenni akkor is, ha ez nagyban sértheti a megbízást korábban aláíró, illetve a jogi személyt korábban képviselő természetes személy érdekét. Az érdekellentét, az a képzet, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlója volt ügyfele ellen fordul, azonban csak látszólagos. Az ügy és így az ügyvédi titok ura ugyanis a jogi személy, akinek a nevében a mindenkori törvényes képviselő jogosult dönteni. Vonatkozik ez arra a speciális esetre is, ha a gazdasági társaság felszámolási eljárás alá kerül. Ilyenkor az ügyvédi titoktartás alóli felmentésről is a kijelölt felszámoló rendelkezhet.

7. Ügyvédi titoktartás ügyféli jogutódlás esetén

A megbízó oldalán jogutódlás mind természetes személy, mind jogi személy esetében bekövetkezhet. Ebben az esetben a titokról az Üttv. 12. § (1) bekezdése és az Etikai Szabályzat 3.7. pont d) alpontja alapján az örökös, a jogutód jogosult rendelkezni.

Több örökös, jogutód esetén az ügyvédi titok feletti rendelkezési jog – eltérő rendelkezésük hiányában – őket az Etikai Szabályzat 3.8. pontja alapján együttesen illeti meg. E körben az Etikai Szabályzat 3.9. pontja azonban egy kivételt felállít, amikor kimondja, hogy több örökös esetében azonban bármely örökös jogosult az ügyvéd által készített végrendelet, öröklési szerződés, halál esetére szóló ajándékozás stb. tárgyában a titok megismerésére, hiszen az ellenérdekelt jogutód e rendelkezés hiányában megakadályozhatná az örökhagyó végakaratának teljesülését.

8. A kamarai jogtanácsos és a jogi előadó munkáltatójának rendelkezési joga

Az ügyvédi tevékenység egy speciális formájában a kamarai jogtanácsosi, illetve jogi előadói formában tevékenykedőket az Üttv. mentesíti a titoktartási kötelezettség alól azon munkáltatójuk irányába, ahol a munkaviszony keretében jutottak az ügyvédi titok alá eső tény, információ, adat birtokába. Ugyancsak nem terheli e kört titoktartási kötelezettség a munkáltató által meghatározott személyek irányába sem. Az Üttv. 10. § (1) bekezdése tehát az ügyfélnek minősülő munkáltatót mint titokgazdát teljeskörűen felhatalmazza arra, hogy megjelölje azon személyek körét, akik irányába nincs titoktartási kötelezettség.

Kapcsolódó jogi szabályozás

6/2018. (III. 26.) MÜK szabályzat az ügyvédi hivatás etikai szabályairól és elvárásairól

12. § (2) Az e törvény szerinti fegyelmi és hatósági ügyben, az eljárás lefolytatásához szükséges körben az ügyvédi tevékenység gyakorlója az eljáró kamarai szervek és bíróság előtt az ügyvédi titkot feltárhatja.

(3) Az ügyvédi tevékenység gyakorlója az ellene indult büntetőeljárásban a védekezéshez való jogának érvényesüléséhez szükséges mértékben az ügyvédi titkot feltárhatja.

(4) Az ügyvédi tevékenység gyakorlója a nem az ügyfele által a sérelmére vagy az ügyfele sérelmére elkövetett bűncselekmény felderítéséhez és bizonyításához szükséges mértékben – az ügyfele sérelmére elkövetett bűncselekmény esetében az ügyfele hozzájárulásával – az ügyvédi titkot feltárhatja.

(5) Az ügyvédi titokról rendelkezni jogosult kérelmére, kezdeményezésére az ügyvédi titoktartásra kötelezett ellen indult bírósági, hatósági vagy más közhatalmi eljárásban az ügyvédi titoktartásra kötelezett a védekezéshez szükséges mértékben az ügyvédi titkot feltárhatja.

1. Kivételek a rendelkezési jog, illetve az ügyvédi titoktartás alól

Az ügyfél, illetve jogutódja rendelkezési joga és – a védői titok kivételével – egyben az ügyvédi titoktartási kötelezettség alól az Üttv. és részletezőbben az Etikai Szabályzat több kivételt is megfogalmaz. Közös vonása ezeknek, hogy e kivételeket – a megbízó személyazonossága tekintetében való megtévesztés kivételével – kizárólag a céljukkal összefüggésben, szűken értelmezve lehet alkalmazni.

2. Védői titok

Védői titok az az ügyvédi titok, amely a védői tevékenység ellátása során jut a védelmet ellátó ügyvédi tevékenység gyakorlója tudomására. A védői és a többi ügyvédi titok közötti különbség az, hogy a védői titok megtartása alól az Üttv. 10. § (3) bekezdése alól felmentés érvényesen nem adható. Ez azonban nem akadálya annak, hogy ha az Üttv. vagy részletező szabályként az Etikai Szabályzat azt lehetővé, illetve kötelezővé teszi, a védői titkot ne lehetne, illetve kellene feltárni.

3. Megtévesztés a megbízó személyazonossága körében

Előfordulhat, hogy a jogellenesség talaján álló megbízó az okiratot szerkesztő ügyvédet is megtéveszti, nemcsak a szerződési akaratát illetően, de adott esetben személyazonosságát illetően is, például hamis, illetve hamisított igazolvánnyal. Erre az esetre rendelkezik úgy az Etikai Szabályzat 3.3. pontja, hogy ha a megbízás adásakor a megbízó a személyazonosságát illetően az ügyvédet megtévesztette, a titokról rendelkezi nem jogosult, hiszen nem is jön létre érvényesen a megbízási szerződés, azaz a hamis adatokkal ügyvédhez forduló személy nem válik ügyféllé.

4. Kamarai eljárások

Az ügyvédi kamarák mint az ügyvédek önkormányzatiságát ellátó köztestületek, széles körű jogosítványokkal rendelkeznek. E jogosítványok gyakorlásához – legyen szó akár a kamarai tagság feltételei fennállásának az ellenőrzéséről, akár a panaszok, bejelentések elbírálásáról vagy fegyelmi eljárás lefolytatásáról vagy akár a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása megelőzéséről és megakadályozásáról szóló 2017. évi LIII. törvényben és az Európai Unió és az ENSZ Biztonsági Tanácsa által elrendelt pénzügyi és vagyoni korlátozó intézkedések végrehajtásáról szóló 2017. évi LII. törvényben meghatározott kötelezettségek teljesítéséről szóló 10/2019. (VI. 24.) MÜK szabályzatban (a továbbiakban: Pénzmosási Szabályzat) írottak betartásának ellenőrzéséről – azonban szükséges lehet az adott esetben ügyvédi titoknak minősülő adatok megismerése is.

Ebből következik, hogy az Üttv. 12. § (2) bekezdése alapján a kamarai eljárásokban az ügyvédi tevékenység gyakorlóját nem terheli titoktartási kötelezettség az eljáró szervek előtt, tehát az eljárás lefolytatásához szükséges körben a titok feltárható, illetve az esetek egy részében az Etikai Szabályzat 12.2. pont b) alpontja és 12.3. pontja alapján az ügyvédi tevékenység gyakorlója köteles is az ügyvédi titkok feltárására.

Az Üttv. 11. § (2) bekezdése az ügyfél érdekének a védelmében kimondja, hogy a titoktartási kötelezettség az ügyvédi szervekre, ezek tisztségviselőire és alkalmazottaira megfelelően irányadó, hiszen a kamara törvényi felhatalmazás alapján egyes ügyekben jogosult ügyvédi titok alá eső adatok megismerésére.

5. Hatósági vagy bírósági eljárás az ügyvéd ellen

A megbízó az ügyvédi tevékenység gyakorlója elleni panaszával, kártérítési igényével nem csak az ügyvédi kamarához fordulhat. Méltánytalan és jogszerűtlen helyzetet eredményezne, nem felelne meg a tisztességes eljárás alapelvének, ha ilyenkor az eljárást kezdeményező ügyfél előadásával szemben nem lenne lehetősége az ügyvédi titoktartásra kötelezettnek védekezésre. E megfontolásból rendelkezik úgy az Üttv. 12. § (5) bekezdése, hogy ha az ügyvéd ellen a titokról rendelkezni jogosult személy, hatóság vagy bíróság előtt eljárást kezdeményez, a védekezéshez szükséges mértékben az ügyvédi tevékenység gyakorlója az ügyvédi titkot feltárhatja. Az idézett szabályból kiemeljük „a védekezéshez szükséges mérték” fogalmát, amely értelemszerűen mindig az adott ügy keretei között ítélhető meg.

A fenti meghatározásból azonban következik az is, hogy nincs feloldás a titoktartási kötelezettség alól abban az esetben, ha az ügyvéd maga indít keresetet (például munkadíjtartozás érvényesítése iránt) a volt megbízó ellen. Azaz, ha a megbízást adó fél vitatja a követelést, a felperesnek kérnie kell a tényállás teljes feltárásához, az általa végzett munka részletezéséhez és más, az ügy eldöntése szempontjából fontos körülmények előadásához a perben az ellenérdekű fél hozzájárulását. Ennek hiányában titoktartási kötelezettség alá eső tény, adat a munkadíjperben sem tárható fel, azonban a bíróság adott esetben értékelheti a felmentő nyilatkozat kiadásának megtagadását.

Fontos különbség a kamarai és más közhatalmi eljárásokban feltárt ügyvédi titok kezelése között, hogy utóbbiak esetében az Üttv. nem határoz meg a közhatalmat gyakorló és az ügyvédi titkot megismerő szervek és személyek számára titoktartási kötelezettséget, hanem azok kezelésére az adott közhatalmi eljárásra vonatkozó szabályokat rendeli alkalmazni.

6. A titoktartásra kötelezett ellen ügyvédi tevékenysége miatt folytatott büntetőeljárás

Speciális és rendkívüli ritka eset, amikor az ügyvédi titoktartásra kötelezett ellen – akár a megbízó feljelentése, akár más okból – olyan büntetőeljárás indul, amely az ügyvédi tevékenységhez kötődik. A büntetőeljárás alá vont személyek jogait minden jogállamban biztosítják. Az Alaptörvény XXVIII. cikk (3) bekezdésén alapul a Be. 3. §-ában megfogalmazott alapelv, amely szerint az eljárás alá vont személyeket megilleti a védelem, a védekezés joga.

Terhelti minőségben az ügyvédi tevékenység gyakorlója tehát a titoktartás alóli felmentés nélkül is feltárhatja az ügyvédi, sőt akár a védői titokkörbe eső tényeket, adatokat, értelemszerűen azonban csak a védekezéshez szükséges mértékben.

7. A titoktartási kötelezettség megszegésének következményei

Az ügyvédi titoktartási kötelezettség megszegése az egyik legfontosabb hivatásetikai szabály megszegését jelenti, amely a fegyelmi felelősségén túl büntetőjogi és polgári jogi jogkövetkezményekkel is járhat. Az Üttv. 107. §-a szerint fegyelmi vétséget követ el az az ügyvéd, aki az ügyvédi tevékenység gyakorlásából eredő, jogszabályban, illetve az Etikai Szabályzatban meghatározott kötelességét vétkesen megszegi.

Az ügyvédi titok a büntetőjogi fogalmak körében magántitoknak minősül. A Btk. 223. § büntetni rendeli, ha valaki a foglalkozásánál fogva tudomására jutott magántitkot alapos ok nélkül felfedi. A törvény súlyosabban bünteti, ha a bűncselekmény jelentős érdeksérelmet okoz.

Az ügyvédi titok megsértése büntetőeljárás keretében csak akkor szankcionálható, ha a magánindítvány előterjesztésére jogosult sértett törvényes határidőn belül magánindítványt terjeszt elő, valamint a titok feltárására az ügyvédnek nem volt alapos oka.

Miközben ügyvédi titok megsértése miatt országosan több kamarai fegyelmi eljárás is volt folyamatban, e körbe eső cselekmény miatt indult büntetőeljárásról, még kevésbé az „alapos ok” tekintetében kialakult bírói gyakorlatról, nem rendelkezünk adatokkal. Álláspontunk szerint ilyen alapos oknak nem csupán az Üttv.-ben és az Etikai Szabályzatban meghatározott kivételek minősülnek (hiszen e kivételek a titok megsértését fogalmilag kizárják). Fontos ugyanakkor kiemelni, hogy a büntetőjogi felelősséggel szemben a fegyelmi felelősség megállapíthatósága alól nem mentesít az, ha az ügyvédi titok megsértésére alapos okból került sor. Ez logikusan következik a fokozatosság elvéből, valamint a büntetőhatalom alkalmazásának ultima ratio jellegéből.

Kapcsolódó joggyakorlat

BÜK 2008.F.117/6. Szándékos ügyvédi titoksértés megállapítására került sor abban az ügyben, amelynek tényállása szerint az eljárás alá vont ügyvédjelölt kirendelés alapján védői feladatot látott el a bíróságon, ahol a terheltet a bíróság bűnösnek mondta ki ítéletében. A büntetés kiszabása körében enyhítő körülményként értékelte a vádlott beismerő vallomását. Az ítélet elleni jognyilatkozatok megtétele után, amikor a vádlottat kivezették a tárgyalóteremből az eljáró bíró, annak jegyzője, valamint az eljáró ügyész előtt az ügyvédjelölt közölte, hogy az ítélethirdetést megelőzően, a tárgyalótermen kívül a vádlott neki elmondta, hogy a bűncselekményt nem ő, hanem az unokatestvére követte el, de ő bizonyos okokból vállalta a terhére rótt bűncselekmény elkövetését. Az eljáró fegyelmi tanács megállapította, hogy az eljárás alá vont ügyvédjelölt azzal a magatartásával, hogy az ügyben eljáró hatóságoknak olyan információt adott át – erre irányuló felhatalmazás nélkül –, amely az általa képviselt személytől származott, és amelyet védői minőségében eljárva ismert meg, súlyosan megsértette a titoktartásra vonatkozó kötelezettséget.

BÜK 2007.F.158/4. Szándékos ügyvédi titoksértés valósult meg az alábbi esetben. A panaszos és az eljárás alá vont ügyvéd között egy okiratszerkesztési megbízás alapján jogvita keletkezett. Ezzel összefüggésben a panaszos felperesként eljárást indított, amelyben az eljárás alá vont ügyvéd elsőrendű alperesként került bevonásra. A peres eljárásban az eljárás alá vont ügyvéd annak bizonyítására, hogy ügyvédi irodájában általában milyen tartalmi és formai elemekkel jön létre a megbízási szerződés, a perben becsatolt egy, a jogvita tárgyát képező ügytől teljesen független másik megbízást, amelyet a panaszos egy büntetőügyben édesanyja nevében adott. Az eljáró fegyelmi hatóság megállapította, hogy a titoktartás alóli felmentés nélküli adatszolgáltatás lehetősége kitágíthatóan nem értelmezhető, azaz csak annak a titoknak az előadása engedélyezett a titokgazda felmentése nélkül, amely ténnyel és adattal szoros összefüggésbe hozható a titokgazda által indított hatósági vagy bírósági eljárás. Mindezekre figyelemmel a fegyelmi hatóság megállapította az egy rendbeli szándékos fegyelmi vétség elkövetését.

BÜK 2007.V.80/50. – Az eljárás alá vont ügyvéd bérbe adta ingatlanát, ahol lezárt ügyvédi iratainak egy részét is tárolta. Az ügyvédi iratkezelés szabályainak megszegésével tárolt iratokhoz a bérlő hozzájutott, és miután a bérbe adóval megromlott a viszonya, az ily módon jogellenesen birtokba vett iratokat felhasználta. Az ügyben eljáró fegyelmi hatóság megállapította, hogy az ügyvéd mulasztást követett el, amikor nem gondoskodott arról, hogy az ügyvédi titkot képező iratai ne jussanak illetéktelen személy birtokába. A mulasztásra tekintettel az eljárás alá vont gondatlanul vétett az ügyvédi hivatás magatartási szabályai ellen.

BÜK 2006.V.295/6. – Szintén gondatlan ügyvédi titoksértés megállapítására került sor abban az ügyben, amelynek tényállása szerint az eljárás alá vont ügyvéd egy büntetőügyben a nyomozóhatósághoz írt beadványa egyik mellékletének hátoldalán egy – a tárgybeli ügyhöz semmilyen módon nem kapcsolódó – szerződés utolsó oldala található, amelyben kilenc személy neve, szerződéses pozíciója, továbbá személyiigazolvány-száma szerepel. Az eljáró fegyelmi hatóság megállapította, hogy az ügyvéd nem kellő körültekintéssel járt el, amikor a géppapírok közé keveredett, személyes adatokat is tartalmazó szerződéstervezetet is véletlenül a nyomozóhatóság rendelkezésére bocsátotta.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2012. évi C. törvény a Büntető Törvénykönyvről 223. §

10/2019. (VI. 24.) MÜK szabályzat a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása megelőzéséről és megakadályozásáról szóló 2017. évi LIII. törvényben és az Európai Unió és az ENSZ Biztonsági Tanácsa által elrendelt pénzügyi és vagyoni korlátozó intézkedések végrehajtásáról szóló 2017. évi LII. törvényben meghatározott kötelezettségek teljesítéséről

6/2018. (III. 26.) MÜK szabályzat az ügyvédi hivatás etikai szabályairól és elvárásairól

8. A hatóság ügyvédi titkot tartalmazó irattal kapcsolatos jogosítványai, a védekezés céljából készült irat védelme

13. § (1) Az ügyvédi titoktartásra kötelezett a nála folytatott hatósági ellenőrzés, szemle vagy helyszíni kutatás során nem tárhatja fel az ügyvédi titkot tartalmazó iratokat és adatokat, az ügyvédi titokkal kapcsolatosan tanúvallomásra és adatszolgáltatás teljesítésére nem kötelezhető, de a hatóság eljárását nem akadályozhatja.

1. Törvényi felhatalmazás és bejelentési kötelezettség

A terrorizmus és a bűnözés nemzetközivé válása folytán általános tendenciává vált, hogy az ügyvédi titkot mind több ország bűnüldöző hatósága akadálynak véli, ezért – alapvetően nemzetközi egyezményekből is fakadó kötelezettségre hivatkozva – az államok sorra alkotnak olyan szabályokat, amelyek szemben állnak a hagyományosan értelmezett ügyvédi titok fogalmával. Miközben el kell fogadni az össztársadalmi érdekre, az állam biztonságára, a bűnüldözés érdekére való hivatkozást, az ügyvédség szerte a világban nehezen azonosul az új jogszabályi környezettel, de természetesen tudja, hogy ezek betartása minden ügyvéd számára kötelező.

A következőkben áttekintjük azokat a törvényi felhatalmazásokat, amelyekkel az állam a fent jelzett okokból rést ütött az ügyvédi titok falán, és egyes esetekben magát az ügyvédet is aktív magatartásra, bejelentésre kötelezi.

2. Iratlefoglalás és kutatás büntetőeljárásban

Az Üttv. 9–11. §-ához fűzött magyarázatnál már említett szabály, miszerint az ügyvédi titok kiterjed az ügyvédi tevékenység gyakorlója birtokában lévő iratokra is, azt jelenti, hogy felmentés hiányában a titoktartásra kötelezett a nála folytatott hatósági vizsgálat során maga nem tárhatja fel az iratban megtestesülő ügyvédi titkot. Az Üttv. 13. § (1) bekezdésének utolsó fordulata azonban felhívja az ügyvédet arra, hogy a hatóság eljárását nem akadályozhatja. Ez vonatkozik úgy a büntető-, mint a hatósági és egyéb közhatalmi eljárásokra.

A Be. helyszíni kutatásra és lefoglalásra vonatkozó szabályainak egybevetéséből ugyanis nyilvánvaló, hogy a bizonyítási eszköz, illetve a törvény értelmében elkobozható dolog felkutatása érdekében kutatás ügyvédi irodában is elrendelhető. A Be. 303. § (2) bekezdése azonban előírja, hogy az ügyvédi irodában tartandó kutatást (ún. védett intézményekben való kutatás szabálya), ha az ügyvédi tevékenységgel összefüggő hivatásbeli titkot tartalmazó irat megtalálására irányul, a vádirat benyújtásáig a bíróság rendeli el. Ez esetben a kutatás csak az ügyész jelenlétében végezhető.

Kivételes esetben, azaz, ha a kutatás késedelmes foganatosítása a törvényi célok eltérését veszélyeztetné, az ügyész a bíróság határozata nélkül is megtarthatja a kutatást. A fentiekből egyértelműen megállapítható tehát, hogy önmagában a rendőrség, illetve a pénzügyi nyomozó szerv az ügyvédi irodában nem folytathat kutatást, ahhoz a megjelölt alaki kellékek betartása szükséges. Amennyiben az ügyvéd birtokában a hatóság által lefoglalandó irat, dolog van, azt nem rejtheti el, nem semmisítheti meg, hiszen e magatartásával adott esetben például a Btk. 282. §-ába ütköző bűnpártolást követheti el.

Az ügyvéd a büntetőeljárás keretében jogszerűen elrendelt kutatás elvégzését tűrni köteles. A kutatás során a Be. 305. § (4) bekezdése szerint az érintettet fel kell szólítani a keresett dolog előadására. Ennek a felszólításnak konkrétnak, határozottnak kell lennie, amiből a kutatást szenvedő ügyvéd egyértelműen megállapíthatja, hogy a hatóság milyen iratot, dolgot kíván lefoglalni. Ezen felszólítás után – amennyiben a kutatás a már írt törvényes feltételeknek megfelel – az ügyvéd természetesen nem követ el titoksértést azzal, ha formálisan maga nyújtja át a lefoglalandó dolgot, iratot, sőt ezzel kifejezetten megakadályozza, hogy a dolog, irat előkerítése érdekében a hatóság tagjai a kutatás tényleges lefolytatása keretében óhatatlanul is olyan adatok, tények ismeretéhez jussanak, amellyel megsérülhetne más ügyfeleknek a titokhoz való joga.

Az Etikai Szabályzat 12.4. pont c) alpontja éppen e helyzet megítélésének komplikáltságára, valamint az ügyvédi titok jogintézményének a védelme érdekében írja elő, hogy ha az ügyvéd irodájában házkutatást tartanak, azt – az eljáró hatóság, illetve bíróság nevének és az ügy számának a feltüntetésével – be kell jelentenie a területi ügyvédi kamarának.

3. Bejelentési kötelezettség a pénzmosás és a terrorizmus elleni intézkedések körében

Nem tekinthető az ügyvéd külön törvényen alapuló titoktartási kötelezettsége megsértésének a Pmt.-ben meghatározott ügyfél-átvilágítási és bejelentési kötelezettség teljesítése.

4. Az ügyvédi tevékenység gyakorlója tanúkénti kihallgatása

A múltban történtek megismerésének egyik alapvető forrása az ismeretekkel rendelkező személy meghallgatása. Nyilvánvaló, hogy az igazságszolgáltatás, amely mindig egy múltban történt eseményt kíván feltárni, megismerni, nem mondhat le az ismeretszerzésnek erről a fő eszközéről, ezért általánosságban az állampolgárokat kötelezi tanúvallomás megtételére, legyen szó akár büntetőeljárásról, akár polgári peres eljárásról vagy egyéb hatósági eljárásról. A tanúzási kötelezettséget az állam azzal nyomatékosítja, hogy szankcionálja annak jogellenes megtagadását (így a Btk. 277. §-a szerint tanúvallomás jogosulatlan megtagadása) és büntetni rendeli a hamis tanúzást (Btk. 272-275. §) is.

Vannak azonban olyan esetek, amikor az állam, miközben törekszik a teljes körű tényfeltárásra, ezen érdeket is háttérbe szorítja más, az állam által elismerendő cél érdekében. Ilyennek tekinthető, amikor a minősített adat védelme érdekében nem engedi meg felmentés nélkül az erre vonatkozó meghallgatást, és lehetőséget ad a családi viszonyok zavartalansága érdekében is arra, hogy a hozzátartozó megtagadhassa a vallomást. Mindezekből következik az is, hogy néhány hivatás gyakorlóját a törvény nemcsak kötelezi az általuk megismert titok megtartására, de egyben fel is jogosítja őket arra, hogy felmentés hiányában a tanúvallomást megtagadják, illetve kivételes esetben magának a hatóságnak tiltják meg a tanúkénti kihallgatást.

A jogalkotó különbséget tesz az ügyvédi titkon belül a tekintetben, hogy az ismeretek megszerzésének milyen ügy ellátása volt a forrása. A terheltek védelemhez való alkotmányos jogának biztosítása érdekében a védőként megszerzett ismereteket, azaz a védői titkot magasabb fokú oltalomban részesíti, mint ha az ügyvéd tevékenységének más területén jut ismeretekhez.

Ez a magasabb fokú védelem nem általában a büntetőeljárásban való képviselethez kapcsolódik, hanem kizárólag a védői munkához. Azaz, ha például az ügyvéd pótmagánvádlóként, tanú segítőjeként, sértetti képviselőként jár el a büntetőeljárásban, későbbi tanúkihallgatására nem a védőre vonatkozó speciális szabály, hanem az általános ügyvédi titokra vonatkozó szabályok vonatkoznak.

5. Tanúkihallgatás büntetőeljárásban

A már említett differenciálás folytán a büntetőeljárásban a Be. 170. § (1) bekezdés a) pontja alapján nem hallgatható ki tanúként a védő arról, amiről mint védő szerzett tudomást, vagy amit a terhelttel védői minőségében közölt.

Természetesen ez a hatóság számára felállított tilalom azt követően is fennáll, hogy a védői minőség az adott büntetőeljárásban megszűnt. A tilalom ahhoz kötődik ugyanis, hogy az ismeret megszerzésekor az ügyvéd védői minőségben járt el, akár megbízás, akár kirendelés alapján. Adott esetben előfordulhat, hogy az ügyvédet idéző nyomozóhatóság nem rendelkezik ismerettel arról, hogy a kihallgatandó személy korábban védői minőségben járt el, ezért tanúkénti kihallgatására nem kerülhet sor. Ilyenkor a tanúként idézett ügyvédnek kötelessége kihallgatási tilalmára a hatóság figyelmét felhívni, szükség esetén (a korábbi) védői minőségét igazolni.

A Be. 173. § (1) bekezdése a tanúnak biztosítja azt a jogot, hogy megtagadhatja a vallomást, aki foglalkozásánál fogva titoktartására kötelezett, ha a tanúvallomással a titoktartási kötelezettséget megsértené. Amint arra már utaltunk, a tanúvallomás megtagadása jogát az ügyvéd köteles gyakorolni [lásd az Üttv. 9. § (3) bekezdéséhez fűzött magyarázatot].

Amennyiben az ügyvédi tevékenység gyakorlója ismeretszerzésének forrása tehát nem védői minőségéhez kötődik, akkor a tanúvallomás tételének ún. relatív akadálya áll fenn. Tipikusnak mondható esetkör az okiratszerkesztő, illetve ellenjegyző tanúkénti meghallgatása a büntetőeljárásban. Ez esetben maga a hatóság jogosult a tanú meghallgatására, és ha az ügyvédi titoktartásra kötelezett a kellő figyelmeztetés után – adott esetben titoktartásra vonatkozó felmentés nélkül – tesz vallomást, akkor a hatóság ezt természetesen jogosult rögzíteni, és mindez a későbbiekben bizonyítékként is felhasználható, annak ellenére, hogy ezzel az ügyvédi tevékenység gyakorlója megszegte a hivatása rá vonatkozó előírását.

6. Tanúkihallgatás polgári peres eljárásban

A polgári peres eljárásban az ügyvédi tevékenység gyakorlója tanúkénti kihallgatásának szabályai részben eltérnek a büntetőeljárásban érvényesülő rendelkezésektől.

A védő kihallgatásának abszolút tilalma egyezően került szabályozásra, azaz a polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Pp.) most már minden körülmények között tilalmazza az ügyvéd tanúkénti meghallgatását védői titkok tekintetében, azaz olyan kérdéskörben, amelyről védőként szerzett tudomást [Pp. 289. § (1) bekezdés a) pont]. Ez a tilalom „kétélű”, hiszen megakadályozza adott esetben azt is, hogy a védőként eljáró ügyvéd tanúvallomást tehessen, akkor is, amikor például egy polgári perben a megbízó kifejezett igénye lenne a releváns tényállításainak az ügyvéd általi igazolása.

A védői titkon túli ügyvédi titokra az ún. relatív titoktartási kötelezettség vonatkozik, azaz polgári perben akkor hallgatható ki tanúként az okiratszerkesztő vagy gazdasági, polgári, közigazgatási stb. ügyekben jogi képviseletet ellátó jogi tanácsot adó ügyvéd, ha ahhoz a felmentést megkapja [Pp. 290. § (1) bekezdés c) pont].

A Pp. 290. § (1) bekezdés c) pontja általánosságban fogalmazza meg a mentességet, amikor kimondja, hogy a tanúvallomást megtagadhatja, aki hivatásánál fogva titoktartásra köteles, ha a tanúvallomással titoktartási kötelezettségét sértené meg, kivéve, ha az érdekelt e kötelezettség alól felmentette.

Természetesen a Pp.-nek a hivatásbeli titokra vonatkozóan általánosságban megfogalmazott érdekelt fogalmát az Üttv. rendelkezése alapján kell értelmezni, azaz ügyvéd részére a titoktartás alól a megbízó, illetve a megbízó jogutódja és törvényes képviselője adhat az Üttv. 12. § (1) bekezdése alapján felmentést.

Hangsúlyosan kell felhívnunk a figyelmet a Pp. 290. § (4) bekezdésére, amely szerint a hivatás gyakorlásából következő titoktartási kötelezettség megszűnik, ha a titok nem természetes személy jogosultja megszűnt jogutód nélkül. E jogszabályi rendelkezés kivételt teremt az Üttv. azon megközelítése alól, amely szerint a titoktartási kötelezettség a főszabály, ezért ténylegesen megadott felmentés szükséges ahhoz, hogy e kötelezettség az ügyvédet ne terhelje, azaz, ha jogutód nélküli megszűnés esetén nincs, aki a titoktartás alól felmentést adjon, főszabály szerint az ügyvéd titoktartásra kötelezett. Ezen főszabály alól a polgári peres eljárásban az említett törvény kivételt teremt.

7. Tanúkihallgatás hatósági eljárásban

Az Ákr. 66. § (2) bekezdés b) pontja alapján tanúként nem hallgatható meg védett adatnak – így az Ákr. 27. § (2) bekezdése alapján többek között az ügyvédi titoknak – minősülő tényről az, aki nem kapott felmentést a titoktartás alól.

Hatósági eljárásokban ennek megfelelően látszólag nincs elhatárolva egymástól a védői és az ügyvédi titok tárgyában történő tanúkihallgatás. Az Üttv.-vel egybeolvasva azonban kizárólag az a jogszerű értelmezés, ha az ügyvéd védői titok esetében minden esetben hivatkozik a kihallgatási tilalomra (hiszen az alól felmentés érvényesen nem adható), míg más ügyvédi titkokról kizárólag a rendelkezésre jogosult felmentése esetén tesz tanúvallomást.

Hatósági eljárásban a jogutód nélkül megszűnt ügyfél ügyvédi titkai tekintetében – rendelkezésre jogosult hiányában – a büntetőeljáráshoz hasonlóan nem tehető tanúvallomás.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2017. évi XC. törvény a büntetőeljárásról 170. § (1) bekezdés a) pont, 173. § (1) bekezdés, 303. § (2) bekezdés, 305. § (4) bekezdés

2017. évi LIII. törvény a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása megelőzéséről és megakadályozásáról

2016. évi CL. törvény az általános közigazgatási rendtartásról 27. § (2) bekezdés, 66. § (2) bekezdés c) pont

2016. évi CXXX. törvény a polgári perrendtartásról 289. § (1) bekezdés a) pont, 290. § (1) bekezdés c) pont, 290. § (4) bekezdés

2012. évi C. törvény a Büntető Törvénykönyvről 272-275. §, 277. §, 282. §

6/2018. (III. 26.) MÜK szabályzat az ügyvédi hivatás etikai szabályairól és elvárásairól 12.4. c) pont

13. § (2) Az (1) bekezdéstől eltérően, a védekezés céljából készült irat hatósági, bírósági és más közhatalmi eljárásban bizonyítékként nem használható fel és – az ezen alcímben meghatározott esetek kivételével – közhatalmi szervek által nem vizsgálható meg, nem foglalható le, illetve nem másolható le, annak felmutatása, átadása, az ahhoz való hozzáférés adása megtagadható. E jogairól az érintett lemondhat, kivéve, ha az irat büntetőügyben való védelemhez kapcsolódik.

(3) Védekezés céljából készült irat az olyan irat vagy iratrész, amely az ügyfélnek közhatalmi eljárásokban a védekezéshez való jogának gyakorlása érdekében, illetve annak keretében, az ügyvédi tevékenység gyakorlója és ügyfele közötti kommunikáció során keletkezett, vagy az ilyen kommunikáció során elhangzottakat rögzíti, és e jellege magából az iratból is kitűnik. Nem minősül védekezés céljából készült iratnak az az irat, amely nincs az ügyfél vagy az ügyvédi tevékenység gyakorlója birtokában, kivéve, ha bizonyítják, hogy az irat jogellenesen vagy büntetőeljárás keretében került ki a birtokukból.

(4) A hatóság jogosult az iratba – az e §-ban védett jog sérelme nélkül, a feltétlenül szükséges mértékig – betekinteni, annak megállapítása céljából, hogy a védekezés céljából készült iratként minősülésére való hivatkozás nem nyilvánvalóan alaptalan-e.

(5) Ha az irat minősítése az ügyfél és a hatóság között vitatott, a szemle vagy helyszíni kutatás során a hatóság birtokba veheti az érintett iratot, azzal, hogy az iratot olyan tárolóeszközben kell elhelyezni, amely kizárja az adatok megismerhetőségét és utólagos megváltoztathatóságát.

(6)

(7) E § rendelkezéseit a büntetőeljárásról szóló törvényben meghatározott eltérésekkel kell alkalmazni.

1. A védekezés céljából készült irat

Az Üttv. újításai közé tartozik, hogy az általános ügyvédi titoktartási kötelezettség mellett bevezeti a védekezés céljából készült irat védelmét a bírósági, hatósági és közhatalmi eljárás vonatkozásában, és azt kiterjeszti minden ügyvédi tevékenységet folytatóra, azaz a kamarai jogtanácsosokra is.

Ezzel a magyar jogban létrejött a törvényi alap a kamarai jogtanácsosok vonatkozásában is a védekezés céljából készült irat védelmére, ezért a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény, valamint az azzal összefüggő egyes törvényi rendelkezések módosításáról szóló 2017. évi CXXIX. törvénnyel módosított, a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény (a továbbiakban: Tpvt.) 65/C. § (2) bekezdése már nemcsak a független ügyvéd és ügyfele közötti kommunikációnak, hanem az „ügyvédi tevékenységet gyakorló” és ügyfele közötti kommunikációnak is azonos védelmet biztosít.

A Tpvt. 95/F. § (3) bekezdése annyi megszorítást azonban tartalmaz, hogy ez a kiterjesztés csak a 2018. január 1. után keletkezett iratokra vonatkozik, azaz a 2018. január 1. előtt keletkezett irat – egyéb feltételek fennállása mellett is – csak akkor esik védelem alá, ha az az ügyfél és „megbízott ügyvédje közötti kommunikáció során keletkezett”.

Az ily módon most már a kamarai jogtanácsosok és az ügyfél közötti kommunikációt egységesen védő szabályokkal kapcsolatban az alábbiakra hívjuk fel a figyelmet.

Az ügyvédi titoktartás kettős természetű, ugyanis az ügyvédi tevékenység gyakorlója oldalán kötelezettségként, míg az ügyfél oldalán jogként jelenik meg. Ahhoz, hogy egy információ ügyvédi titoknak minősüljön, elegendő annak ügyvédi tevékenység gyakorlójával történő közlése. Azonban az általános titoktartási kötelezettség által biztosított védelem nem jelent teljes körű védelmet az ügyfélre nézve, ugyanis kizárólag az ügyvédi tevékenység gyakorlója birtokába került dokumentumokra vonatkozik. Tehát amennyiben egy irat fellelhető az ügyfélnél is, vagy az információ rögzített formában, például elküldött e-mailként az ügyfélnél is megmarad, akkor arra nem terjed ki a titoktartás, azaz adott esetben az eljáró hatóságok által megismerhető és bizonyítékként felhasználható. Ez a helyzet azonban jelentős akadályt gördíthet a megfelelő védekezés útjába, mivel az ügyfelet korlátozhatja abban, hogy a titoktartásra kötelezettel az adott ügyhöz kapcsolódó fontos információkat közöljön.

A fentiek miatt az Üttv. – a védekezés céljából készült irat védelmét bevezetve – a legal professional privilege (LPP) szabályaival egészítette ki a korábbi szabályozást. Az Üttv. 13. §-a rendelkezik a hatóság ügyvédi titkot tartalmazó irattal kapcsolatos jogosítványairól és a védekezés céljából készült irat védelméről. Eszerint az ügyvédi tevékenység gyakorlója nem tárhatja fel az ügyvédi titkot tartalmazó iratokat és adatokat a nála (például az ügyvédi irodahelyiségben) folytatott hatósági ellenőrzés, szemle vagy helyszíni kutatás során, és azzal kapcsolatosan tanúvallomásra és adatszolgáltatás teljesítésére nem kötelezhető, de a hatóság eljárását nem akadályozhatja. E szabály alól kivételt képez a védekezés céljából készült irat, amely hatósági, bírósági és más közhatalmi eljárásban bizonyítékként nem használható fel, és közhatalmi szervek által nem vizsgálható meg, nem foglalható le, illetve nem másolható le, annak felmutatása, átadása, az ahhoz való hozzáférés adása megtagadható.

Az Üttv. 9. §-a szerinti ügyvédi titok és a védekezés céljából készült irat védelme szorosan kapcsolódik egymáshoz, azonban az alapvető különbség, hogy két különböző oldalról biztosítanak védelmet: előbbi csak az ügyvédi tevékenység gyakorlójánál, utóbbi az ügyfélnél fellelhető kommunikációt is védi. Például, ha az ügyfél elektronikus formában küld az ügyvédjének olyan dokumentumot, amely védekezés céljából készült iratnak minősül, akkor azt védelem illeti meg attól függetlenül, hogy az eljáró hatóság kinél találja meg a dokumentumot. Ezzel ellentétben, ha a dokumentum nem védekezés céljából készült irat, és azt a hatóságok az ügyfélnél találják meg, a hatóság akkor jogosult azt megismerni, ha a vonatkozó eljárási törvények felhatalmazzák erre. Amennyiben azonban az ilyen dokumentum az ügyvédnél fellelhető, akkor ügyvédi titoknak minősül, és az ügyvéd – bár tűrni köteles a hatóság vizsgálatát, de – aktív közreműködésre és tanúvallomásra nem kötelezhető. Kiemelendő, hogy a védekezési célú kommunikáció körébe kizárólag a valamely jogsértés esetére kilátásba helyezett joghátrány elkerülése érdekében történő kommunikáció sorolható, nem tartozik ide minden egyéb ügyvédi tevékenység.

Az ügyvéd és ügyfél közötti kommunikáció védelme más jogszabályokban, többek között a Tpvt.-ben is megjelenik. A Tpvt. 65/C. §-a az Üttv.-vel összhangban kimondja, hogy a védekezés céljából készült irat a versenyfelügyeleti eljárásban bizonyítékként nem használható fel és nem vehető birtokba (nem vizsgálható meg, nem foglalható le, nem vehető zár alá, illetve nem másolható le), annak felmutatása, átadása, az ahhoz való hozzáférés adása megtagadható.

A fentiek alapján két feltételhez köthető a védelem: egyrészt csak az ügyfél és az ügyvéd közötti kommunikációra vonatkozik a védelem, másrészt a kommunikációnak a védekezéshez való jog gyakorlása körében kell történnie. A Tpvt. indokolása is hangsúlyozza, hogy a védekezési jog gyakorlását célzó kommunikáció körébe nem vonható bármilyen – akár a jogszabályok értelmezésére, helyes alkalmazására vonatkozó – ügyvédi, jogi tanácsadás, hanem csak az olyan tevékenység minősülhet ilyennek, amely kifejezetten valamely jogsértés miatt közhatalmi eljárás keretében fenyegető joghátrány elkerülését célozza, ilyen eljárással konkrétan összefüggésbe hozható. Másrészt kizárólag az Üttv. szerinti ügyvédi tevékenységet folytató személlyel (így különösen ügyvéddel, illetve kamarai jogtanácsossal) folytatott kommunikáció minősülhet védekezési célúnak, a nem kamarai jogtanácsossal való levelezés és konzultáció nem tartozik ebbe a körbe. Az ügyvéddel folytatott kommunikáció között is értelemszerűen csak az olyan kommunikációra vonatkozik a védelem, amely bármilyen szankcióval fenyegetett jogsértéssel összefüggésben relevanciával bír.

Az iratra vonatkozó további feltétel, hogy az iratból ki kell tűnnie, hogy védekezési célból készült. A BH2009. 364. számú döntés szerint „[…] a Tpvt. az irat minősítését annak tartalmához köti, függetlenül attól, hogy az mikor keletkezett: az adott versenyhivatali eljárásban vagy azt megelőzően. Az irat minősítése szempontjából annak van jogi relevanciája, hogy az iratoknak tartalmuk alapján kell a védekezés alapjául szolgálniuk. Az iratok védettsége nem terjed ki az ügyvédi titoktartás alá eső valamennyi iratra, ennél szűkebb körű. […] A Tpvt. nem zárja ki, hogy az adott versenyhivatali eljárást megelőzően keletkezett irat ne eshetne a védelem hatálya alá. […] A(z akkori nevén) Legfelsőbb Bíróság döntése meghozatalakor figyelemmel volt az Akzo Nobel Chemicals Ltd. és Akcros Chemicals Ltd. kontra az Európai Közösségek Bizottsága T-125/03. és T-253/03. számú ítéletében kifejtettekre, [a]melyben több helyen utalás történt az Európai Bíróság AM. & S Europe Limited kontra Európai Közösségek Bizottsága C-155/79. számú ügyben kifejtettekre. A(z akkori nevén) Legfelsőbb Bíróság a hivatkozott ítéletből kiemeli, hogy az ügyvéd és az ügyfele közötti érintkezés bizalmas jellegű, feltéve egyrészt, hogy az ügyfél védelemhez fűződő joga keretében ilyen célból történő levélváltásról van szó (117. pont). A bizalmas jelleg azt az igényt hivatott kielégíteni, hogy valamennyi jogalanynak legyen lehetősége ügyvédjével teljesen szabadon konzultálni, akinek hivatásából adódóan mindenkit, akinek szüksége van rá, független jogi tanáccsal kell ellátnia (121. pont)”.

2. A védekezés céljából készült irat védelmének korlátai

Annak érdekében, hogy az irat minőségére hivatkozással való visszaélések elkerülhetők legyenek, az Üttv. úgy rendelkezik, hogy a hatóság a feltétlenül szükséges mértékig jogosult az iratba betekinteni annak megállapítása érdekében, hogy a védekezés céljából készült iratkénti minőségre való hivatkozás nem nyilvánvalóan alaptalan-e [Üttv. 13. § (4) bekezdés]. Amennyiben az irat minősítése vita tárgyát képezi, a szemle vagy helyszíni kutatás során a hatóság birtokba veheti az érintett iratot [Üttv. 13. § (5) bekezdés]. Védekezés céljából készült irat hatósági birtokba vétele esetén az iratot olyan tárolóeszközben kell elhelyezni, amely kizárja az adatok megismerhetőségét és utólagos megváltoztathatóságát [Üttv. 13. § (5) bekezdés]. Az irat minősítése kérdésében a hatóság kérelme alapján az érintett ügyfél meghallgatásával a közigazgatási ügyben eljáró bíróság a Kp. 153/B. §-a szerinti nemperes eljárásban dönt. Ha az irat szétválasztása a bizonyító erő sérelme nélkül nem lehetséges, a bíróság végzésében meghatározza, hogy mely irat, illetve az irat mely része minősül védekezés céljából készült iratnak. Ha a bíróság azt állapítja meg, hogy az irat, iratrész nem minősül védekezés céljából készült iratnak, azt a kérelmező számára kiadja. Ellenkező döntés esetében a bíróság az iratot, iratrészt az érintettnek adja ki.

A Tpvt. 65/C. § (4) bekezdése a versenyfelügyeleti eljárásban további két esettel egészíti ki azt a kört, amikor az eljáró hatóság annak ellenére birtokba veheti az iratot, hogy az feltehetően védekezési céllal készült.

Az egyik ilyen eset, ha az iratról a Tptv. 65/B. § alapján az iratok nagy terjedelmére tekintettel kutatási másolat készül annak érdekében, hogy a helyszíni kutatás ne akadályozza aránytalanul hosszú ideig az érintett tevékenységének rendeltetésszerű folytatását.

A másik eset, amikor az eljárási cselekménynél kizárólag olyan személy volt jelen, aki az ügyfél, illetve az érintett ügyvéd nevében nem volt jogosult nyilatkozni az iratok minősüléséről. Ezen kivétel indoka, hogy adott esetben nem várható el az ügyfél alkalmazottjaitól, hogy tudomással bírjanak arról, szerepelnek-e az adatok között védekezés céljából készült iratok.

A Tpvt. mindkét fenti esetben meghatározza a birtokbavétel korlátait, és garanciális szabályokkal biztosítja, hogy a védekezés céljából készült iratok ezekben a helyzetekben se legyenek a Gazdasági Versenyhivatal számára megismerhetők. Az adatokat zárt tárolóeszközön kell elhelyezni, majd a Gazdasági Versenyhivatal 8 napos határidő tűzésével felhívja az ügyfelet, hogy nyilatkozzon arról, hogy a birtokba vett iratok között szerepelnek-e olyanok, amelyek védekezés céljából készültek, továbbá értesíti az ügyfelet arról, hogy mikor és hol kerül sor a védekezés céljából készült iratok leválogatására. A zárt tárolóeszközt csak a nyilatkozattételt követően lehet felnyitni, illetve, amennyiben az ügyfél nyilatkozata alapján az tartalmaz védekezés céljából készült iratot, akkor csak a leválogatás során nyitható fel. A vizsgáló a leválogatást az ügyfél jelenlétében végzi, és a védekezés céljából készült iratokat kiadja az ügyfél részére. A fenti szabályok betartásával biztosítható, hogy a védekezés céljából készült iratokat akkor se ismerhesse meg a hatóság, ha azok birtokbavételére sor került.

Kapcsolódó joggyakorlat

BH2009. 364. A versenyhivatali eljárásban lefoglalt okirat védett okiratnak minősül, ha az ügyfél védelemhez való jogának gyakorlása keretében az ügyfél és megbízott ügyvédje között keletkezett.

Kapcsolódó jogi szabályozás

2017. évi CXXIX. törvény a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény, valamint az azzal összefüggő egyes törvényi rendelkezések módosításáról

2017. évi I. törvény a közigazgatási perrendtartásról 153/B. §

1996. évi LVII. törvény a tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról 65/B-65/C. §, 95/F. § (3) bekezdés

9. Az ügyvédi felelősségbiztosítás

14. § (1) A kamarai jogtanácsos és a jogi előadó tevékenysége kivételével, a 2. § szerinti ügyvédi tevékenységgel és a 3. § (1) bekezdés a)–f) és m) pontjaiban meghatározott kiegészítő jellegű ügyvédi tevékenységgel okozott kár megtérítését, valamint személyiségi jogsértés miatt járó sérelemdíj megfizetésének a fedezetét felelősségbiztosítással kell biztosítani.

(2) Az ügyvédi tevékenységből eredő károk, valamint sérelemdíj biztosításához szükséges felelősségbiztosítás káreseményenként számított legalacsonyabb összege tizenötmillió forint.

(3) A Magyar Ügyvédi Kamara szabályzatában

a) egyes ügyvédi tevékenységek folytatásához a (2) bekezdésben meghatározottnál magasabb összegű felelősségbiztosítás meglétét is előírhatja, valamint

b) meghatározza az ügyvédi felelősségbiztosítás évenként számított legalacsonyabb összegét, valamint törvényben nem szabályozott követelményeit.

(4) Az ügyvédi iroda tagja biztosítására az ügyvédi iroda, az alkalmazott ügyvéd és az alkalmazott európai közösségi jogász biztosítására a munkáltató köt felelősségbiztosítást.

(5) A munkáltató felelősségbiztosításának az ügyvédjelölt ügyvédi tevékenységére és az ügyvédasszisztens tevékenységére is ki kell kiterjednie.

1. Az ügyvédi felelősségbiztosítás

Míg a felelősségbiztosítások – mint általában a biztosítások – a biztosítottak kockázatközösségén felépülő érdekvédelmét szolgálják, a jogszabályok által kötelezően előírt szakmai felelősségbiztosítások társadalmi funkciója emellett az adott szakma gyakorlói esetleges szerződésszegésével szembeni ügyféli érdekvédelem. Ez az oka, hogy azoknak, akik ügyvédi tevékenységet végeznek, az Üttv. – kivételekkel – kötelezővé teszi, hogy felelősségbiztosítási fedezettel rendelkezzenek. Ezt az Üttv. indokolása is hangsúlyozza, amikor utal arra, hogy „az Üttv. a hatályos szabályozáshoz (értsd: 1998-as Ügyvédi tv.) képest részletesebben szabályozza az ügyvédi felelősségbiztosítást, mivel a kötelező felelősségbiztosítás kiemelten fontos ügyfélvédelmi, fogyasztóvédelmi rendelkezés”.

Az Üttv.-vel előírt ügyvédi felelősségbiztosításokra is vonatkoznak a Ptk. alapelvi szintű, továbbá a kötelmi jog általános részébe foglalt, valamint a biztosításra és a felelősségbiztosításra vonatkozó általános rendelkezései, köztük a kógens és a diszpozitív szabályozások egyaránt. Az ügyvédi felelősségbiztosításra is igaz a felelősségbiztosítási jogviták jellemzője, hogy csak részint (és ritkábban) jelentkeznek a biztosítási jog területén, alapvetően többnyire a kártérítési jogot (és a sérelemdíjra vonatkozó szabályozást) érintik, hiszen a felelősség fennállása nélkül szóba sem jön a felelősségbiztosító helytállási kötelezettsége. Ez az oka, hogy az ügyvédi felelősségbiztosítás tárgyköre elválaszthatatlan az ügyvédi műhibákért fennálló felelősség kérdéskörétől. Bár az ügyvédi felelősségbiztosításra vonatkozó szabályozás az Üttv. II. fejezet 9. pontja alatt önállóan is szerepel, de az Üttv.-ben számos más helyen is nagy számban találhatóak felelősségbiztosításra vonatkozó rendelkezések.

Tekintettel arra, hogy a nem vagyoni kártérítés helyébe lépett sérelemdíjra vonatkozó szabályozás már nem a kártérítési joghoz tartozik, a biztosítási fedezet nemcsak az ügyvédi tevékenységgel okozott károkra, hanem a személyiségi jog megsértése esetén a sérelemdíjra is kiterjed.

2. A biztosításkötési és fenntartási kötelezettség

Az Üttv. alapvetésként leszögezi az ügyvédi tevékenység gyakorlóinak felelősségbiztosítási kötelezettségét, amikor rögzíti, hogy a kamarai jogtanácsos és a jogi előadó kivételével mindazoknak, akik ügyvédi tevékenységet kívánnak végezni, az Üttv. szerinti ügyvédi felelősségbiztosítási fedezettel kell rendelkezniük [Üttv. 14. § (1) bekezdés].

Ez a kötelezettség folyamatos, fennáll részint a kamarai tagfelvétel, illetve nyilvántartásba vétel során [lásd az Üttv. 58. §-ához fűzött magyarázatot], másrészt annak hiánya (megszűnése) végső fokon az ügyvédi kamarai tagság megszüntetéséhez, illetve az ügyvédi kamarai nyilvántartásból való törléshez, ezáltal az ügyvédi tevékenység jogosultságának elvesztéséhez vezet [lásd az Üttv. 149-150. §-ához fűzött magyarázatot], hiszen a kamarai tagságot a kamara meg kell szüntesse, ha a kamarai tag az ügyvédi kamarai tagság felvételi követelményeinek nem felel meg.

3. A kamarai jogtanácsosokra és jogi előadókra vonatkozó eltérő rendelkezések

A kamarai jogtanácsosok és a jogi előadók tevékenységüket nem megbízási szerződés alapján végzik, ezért felelősségükre a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (a továbbiakban: Mt.) rendelkezései és az egyéb ágazati szolgálati jogszabályok rendelkezései az irányadók, munkáltatójukra nézve pedig nem állnak fenn azok a védelemre szoruló érdekek, mint a megbízás alapján eljáró ügyvédek, európai közösségi jogászok stb. ügyfelei esetén, ez tehát az oka a rájuk vonatkozó törvényi kivételnek. Az Üttv. szabályozása ugyanakkor nem zárja ki, hogy saját belátásától függően bármely kamarai jogtanácsos vagy jogi előadó a saját foglalkoztatójával szembeni (korlátozott) kárfelelősségét is minimalizálja önkéntes felelősségbiztosítás kötésével, de ennek – az érintettek jogszabályilag korlátozott kárfelelősségére figyelemmel – nem várható jelentősebb előfordulása.

4. Az ügyvédi kártérítési felelősség általában

Az 1998-as Ügyvédi tv. 10. §-a még tartalmazta azt a rendelkezést, hogy az ügyvéd a tevékenysége körében okozott kár megtérítéséért a Ptk. szerint felel. Ilyen – vagy ennek megfelelő más – hasonló rendelkezést az Üttv. külön már azért nem tartalmaz, mert az ügyvédi tevékenység végzése – amennyiben azt nem kamarai jogtanácsos vagy jogi előadó végzi – a kirendelések kivételével megbízási szerződés alapján történik, és a megbízási szerződésre a Ptk. általános felelősségi szabályai az Üttv.-ben történő megismétlés nélkül is irányadóak (a kirendelés alapján eljáró ügyvéd anyagi felelősségére lásd alább a kimentésre vonatkozó 6. pontot). Az 1998-as Ügyvédi tv. tárgyi rendelkezése tehát a Ptk. alapján tartalmilag attól függetlenül továbbra is helytálló és alkalmazandó, hogy azt az Üttv. már nem ismétli meg. Az ügyvéd a tevékenységét (általában) megbízási szerződés alapján végzi, megbízási szerződés alapján a megbízott a Ptk. 6:272. §-a értelmében a megbízó által rábízott feladat ellátására köteles.

Az Üttv. 1. § (3) bekezdése értelmében az ügyvédi tevékenység gyakorlójának az ügyvédi tevékenységet lelkiismeretesen, a legjobb tudása szerint, a jogszabályok megtartásával kell gyakorolni. Az Üttv. 39. § (3) bekezdése értelmében a jogi képviselet ellátása során az ügyvéd az ügyfél érdekeinek elsődlegessége alapján jár el. A hibásan végzett ügyvédi tevékenység, az ügyvédi műhiba következményeire is irányadó a Ptk.-nak a szerződésszegéssel okozott károkért fennálló felelősségi szabálya. Eszerint, aki a szerződés megszegésével a másik félnek kárt okoz, köteles azt megtéríteni, és akkor mentesül a felelősség alól, ha bizonyítja, hogy a szerződésszegés ellenőrzési körén kívül eső, a szerződéskötés időpontjában előre nem látható körülmény okozta, és nem volt elvárható, hogy a körülményt elkerülje, vagy a kárt elhárítsa (Ptk. 6:142. §). Noha köztudott, hogy az ügyvédi megbízás nem eredménykötelem, mégis kérdésessé válhat egyes esetekben, hogy az ügyvédi megbízás, például egy felmentésre irányuló büntető védelem vagy egy pénzkövetelés behajtására irányuló felperesi képviselet esetén a Ptk. tárgyi rendelkezése alatt mi értendő, vagyis mikor, mi által tekinthető egy ügyvéd részéről a rábízott feladat ténylegesen ellátottnak.

A kérdésnek további súlyt ad a Ptk. szerződésszegésre vonatkozó, a korábbi Ptk.-hoz képest megszigorított azon rendelkezése, hogy a szerződés megszegését jelenti bármilyen kötelezettség szerződésszerű teljesítésének elmaradása (Ptk. 6:137. §), hiszen a kérdés elvileg akár úgyis felvethető, hogy amennyiben például az ügyvédi megbízás felmentésre vagy a pénzkövetelés behajtására irányult, és ez a jogerős ítélettel mégsem valósul meg – elmarad –, akkor ezáltal az elvállalt feladat ellátása végső fokon teljesült-e, vagy sem, azaz hogy alkalmazható-e – és milyen módon alkalmazható egyáltalán – a Ptk. 6:142. §-a szerinti, az objektívhez közelítő kontraktuális kártérítési felelősség megbízási szerződés, illetve általában a gondossági kötelmek esetén. A Kúria Ptk. jogértelmezési kérdéseivel foglalkozó Tanácsadó Testülete szerint (Új Ptk. Tanácsadó Testület véleménye: Milyen módon alkalmazható a Ptk. 6:142. § szerinti objektív kontraktuális kártérítési felelősség gondossági kötelmek esetén?) a kérdésre a választ az adja meg, hogy a kártérítési felelősség vizsgálatát minden esetben meg kell előzze a szerződésszegés megállapítása. Mivel a kötelezett a megbízási szerződést csak akkor szegi meg, ha a tevékenysége az elvárt gondosság mércéjének nem felel meg, ezért ha megfelelt, szerződésszegést nem követett el, így a szerződésszegésért való felelősség alapvető feltétele sem valósul meg, így már nem is kell, hogy sor kerüljön a szerződésszegésért való felelősség alóli kimentés feltételeinek vizsgálatára.

A kárért fennálló felelősség megállapításának műhiba esetén is lényeges előfeltétele továbbá (logikailag még ugyancsak a kimentés vizsgálata előtt) az okozatosság fennállásának kérdése is. Gyakori tévedése az ügyfeleknek, hogy kárigényüket bizonyított ügyvédi műhiba, az ezt megállapító, az ügyvédjükkel szemben hozott kamarai fegyelmi elmarasztaló határozat önmagában megalapozza. Itt a tévedés nemcsak abban áll, és nem egyszerűen arról van szó, hogy az ügyvédi kamara fegyelmi határozata és az abban megállapított tényállás az ügyvéddel szembeni polgári kártérítési eljárásban a Pp. 263. § (2) bekezdés alapján nem feltétlenül köti az eljáró bíróságot (hiszen a polgári peres bíróság önállóan jogosult a kárigény alapjául szolgáló tényállás megállapítására, így a fegyelmi határozatban megállapított tényállástól eltérő tényállást is megállapíthat), hanem sokkal inkább annak figyelmen kívül hagyásában, hogy megalapozott kárigényhez a károsultnak nem elég a károkozó jogellenes magatartását igazolni, hanem bizonyítania kell, hogy abból eredően kára is jelentkezett, azaz hogy mi az az anyagi veszteség, amelyet az ügyvédi műhiba elkövetése hiányában bizonyosan elkerült volna.

5. Az árnyékperek

A fenti, 4. pont szerint, ebbe a kérdéskörbe tartozik az úgynevezett árnyékperek problematikája, amelyek lefolytatásának jogszerűségét a bírói gyakorlat általában nem ismeri el. Az árnyékperek az ügyvéd hibájából késedelmesen előterjesztett vagy elmulasztott bizonyítási indítványok miatt el sem bírált vagy a késedelem miatt jogerősen elutasított igények, a késedelmesen előterjesztett, illetve elmulasztott és emiatt elutasított kereseti kérelmek, jogorvoslati kérelmek esetén a mulasztó ügyvéddel szemben indítványozott azon eljárások, ahol az eredeti kereseti, illetve jogorvoslati kérelem tárgyában alperesként már nem az eredeti perbeli ellenfél, hanem a mulasztó ügyvéd szerepel. A(z akkori nevén) Legfelsőbb Bíróság Pfv.V.21.405/2007/8. számú felülvizsgálati ítéletében kifejezetten állást foglalt arról, hogy a felülvizsgálati kérelem késedelmes előterjesztésével kizárólag a felülvizsgálati eljárás költségeire kiterjedő illeték érvényesíthető kárként, mert nem igazolható, hogy határidőben történt előterjesztés esetén az ügy érdemében a felülvizsgálati tanács milyen határozatot hozott volna. A Kúria a közelmúltban hasonlóan döntött, amikor a Pfv. III.20.026/2016/3. számú határozatában az árnyékper lefolytathatóságáról a következőképpen foglalt állást: „a következetes bírói gyakorlat szerint az ügyvéd ellen indított kártérítési per bírósága érdemben nem vizsgálhatja azt a kérdést, hogy a felperes az ügyvéd mulasztása hiányában igényét sikeresen érvényesítette volna, az elmulasztott másodfokú eljárás és per eredményes lett volna (BH2009. 356., BH2012. 90., Legfelsőbb Bíróság Pfv. III.21.845/2008/3., Pfv. III.20.928/2010/9., Pfv. IV.20.393/2011/6. és Pfv.III.21.839/2011/3. számú ítéletei)”.

6. A kimentés lehetősége

Amennyiben a szerződésszegés, a kár és a kettő közötti okozati összefüggés megállapítható, akkor a szerződésszegéssel okozott károkért fennálló felelősségre irányadó a Ptk. 6:142. §-ban írt mentesülési szabály, miszerint a műhiba elkövetőjének bizonyítania kell, hogy a szerződésszegést ellenőrzési körén kívül eső, a szerződéskötés időpontjában előre nem látható körülmény okozta, és nem volt elvárható, hogy a körülményt elkerülje, vagy a kárt elhárítsa. Ezzel összefüggésben a bírói gyakorlatra vár annak elhatárolása, hogy mi tekintendő az ügyvéd ellenőrzési körén kívül eső körülménynek.

7. A kirendelt ügyvéd felelőssége

Ugyancsak a bírói gyakorlat általi elhatárolásra vár a kirendelt ügyvéd jogellenes eljárásának jogi besorolása is, hiszen – az ügyféllel kötött szerződése hiányában – az ügyféllel szembeni szerződésszegésről nem beszélhetünk műhiba elkövetésekor.

A Pp. 65. §-ára is tekintettel (amely szerint perben meghatalmazottként eljárhat az ügyvéd és az ügyvédi iroda) szerepel az Üttv. 36. § (7) bekezdésében, hogy az eseti gondnok, az eseti gyám és az ügygondnok részére a meghatalmazást a hatóság kirendelő határozata pótolja. Az, hogy a meghatalmazás pótlásáról beszél a jogszabály, nem jelenti, hogy a kirendelt ügyvéd szerződéses viszonyba kerülne ügyfelével. A kérdésnek a Ptk. ún. non cumul szabálya (Ptk. 6:145. §) – szemben az 1959-es Ptk. 318. § (1) bekezdésében írtakkal – ad jelentőséget, amely ma már kizárja a szerződéses és a szerződésen kívül okozott károkért való párhuzamos kártérítési igény érvényesítését, a szerződésen kívüli kártérítésre ugyanis a Ptk. 6:518-6:522. §-ok eltérő szabályozást és egymástól eltérő kimentési lehetőséget adnak.

Annyi biztos, hogy a megbízott és a kirendelt ügyvédre egyaránt irányadóak az Üttv. 1. § (3) bekezdés és a 39. § (3) bekezdés általános rendelkezései, továbbá az is várható, hogy a bírói gyakorlat, ha közvetlenül nem is tud a szerződésszegés Ptk.-ban írt szabályaira tételesen hivatkozni döntéseiben, tartalmilag a kirendelt ügyvéd tevékenységének megítélését közelíteni fogja, illetve gyakorlatilag azonosítja majd a megbízott ügyvédekkel szemben támasztott követelményekkel, hiszen a képviselet minősége a két képviseleti jogcím alapján eljáró ügyvédek között nem lehet eltérő, éppen az Üttv. most hivatkozott két rendelkezésére tekintettel.

8. Felelősségkorlátozás az ügyvédi megbízási szerződésben

A szerződéskötéssel okozott károkért fennálló felelősség korlátozásának szabályait a Ptk. az 1959-es Ptk.-hoz képest eltérően szabályozza, mert nem tartja hatályban az 1959-es Ptk. 314. § (2) bekezdésében írt azon rendelkezést, hogy a szerződésszegésért való felelősséget csak akkor lehet a szerződésben előzetesen kizárni vagy korlátozni, ha az ezzel járó hátrányt az ellenszolgáltatás megfelelő csökkentése vagy egyéb előny kiegyenlíti. Ez azt jelenti, hogy a szerződésszegés szabályainak a Ptk. által követett alapvetően diszpozitív jellegére figyelemmel a szerződésekben a felek kizárhatóvá, illetve korlátozhatóvá tehetik a szerződésszegésért fennálló felelősségüket (nem értve ez alatt a szándékosan okozott, illetve az emberi életet, testi épséget vagy egészséget megkárosító szerződésszegésért fennálló felelősséget).

Ez alól kivételt jelent, hogy fogyasztói szerződések esetén a Ptk. 6:104. § (2) bekezdés h) pontja alapján az ellenkező bizonyításáig tisztességtelennek kell tekinteni azt a kikötést, amely kizárja vagy korlátozza a fogyasztó jogszabályon alapuló jogait a vállalkozás szerződésszegése esetén. Ez a rendelkezés viszont – az Üttv. 28. § (6) bekezdésében írtakra mint speciális rendelkezésekre figyelemmel – az ügyvédi megbízási szerződésre azzal az eltéréssel irányadó, hogy a felelősségkorlátozás – ugyan csak egyedileg megtárgyalt szerződési feltételben és csak a megbízott kötelező felelősségbiztosítása káreseményenkénti legmagasabb összegét meghaladó része tekintetében, de – a fogyasztóra nézve sem tisztességtelen.

Az Üttv. 28. § (6) bekezdése alkalmazásában a megbízott kötelező felelősségbiztosítása alatt az ügyvédi kamara közhiteles nyilvántartásába kötelezően bejelentett, a törvény által előírt felelősségbiztosítás értendő. A kötelezően előírt mérték feletti, önkéntes, a kamara nyilvántartásában nem is szereplő, gyakran nem is a teljes kockázati körre kiterjedő, a kötelezőn túlmenő felelősségbiztosításnak az Üttv. 28. § (6) bekezdése tekintetében nincs szerepe.

A kivétel kivételét jelenti egyedi rendelkezésként ugyanakkor az Üttv. 47. § (5) bekezdése, amely fentiek mellett is semmisnek mondja ki a letéti szerződésnek azon rendelkezését, amely az ügyvéd felelősségét a letétkezelési tevékenységgel összefüggésben kizárja vagy korlátozza. Ebben a tekintetben is elválasztandó egymástól azonban az ügyvéd személyes felelősségének és a felelősségbiztosító helytállási kötelezettségének Üttv.-ben, illetve Felelősségbiztosítási Szabályzatban előírt kérdése. Bár az ügyvéd személyes anyagi felelőssége letétkezelési tevékenységgel összefüggésben egyedileg megtárgyalt megbízási szerződésben sem korlátozható a fentiek értelmében érvényesen, ez azonban nem jelenti a felelősségbiztosító erre vonatkozó helytállási kötelezettségének szükségképpeni beálltát valamennyi idetartozó esetben. A Felelősségbiztosítási Szabályzat II. számú melléklete tartalmazza az ügyvédi felelősségbiztosítás kockázati köréből kizárható, tehát nem biztosított káresemények körében, a 6. pont alatt azt a kárt, amely a letétként vagy egyéb jogcímen átadott, illetve átutalt összeggel való elszámolás elmaradása folytán nem amiatt keletkezett, hogy a biztosított az átvett összeggel azért nem tud elszámolni, mert azt tévedésből, megtévesztésből vagy felróható módon (figyelmetlenségből) jogosulatlanul fizette ki a jogügyletben részt vevő másik fél részére.

A rendelkezés szerint tehát az ügyvédi letéttel összefüggő műhiba tipikus előfordulása esetén (amikor tehát tévedés folytán nem a jogosult, hanem a másik fél részére történik kifizetés) a biztosító helytállni tartozik. Ugyanakkor nincs olyan törvényi vagy MÜK szabályzatba foglalt kötelezettség, amely a letétkezeléssel összefüggő további esetekben is kisegítené biztosítással a károkozó ügyvédet, hiszen ha a kifizetés sem az egyik, sem a másik fél, hanem a jogügyletben részt sem vevő harmadik személy részére történik, akkor már legtöbbször bűncselekményről vagy legalábbis az ügyvédnek az ügyvédi tevékenységen túlmenő tevékenységéről van szó.

9. A nem ügyvédi tevékenységből fakadó és a letéti felelősség

Az ügyvédnek az ügyvédi tevékenységgel okozott károkért fennálló (és az Üttv. szerinti felelősségbiztosítással kötelezően biztosított) kártérítési felelősségétől meg kell különböztetni az ügyvéd (ügyvédi iroda tagja) nem ügyvédi tevékenységből fakadó anyagi felelősségét. A nem irodai tag ügyvéd ezzel kapcsolatos – felelősségkorlátozó rendelkezés hiánya esetén fennálló – anyagi felelőssége teljes.

Az Üttv. speciális rendelkezést tartalmaz azonban az ügyvédi iroda tagjának (még egyszer: nem ügyvédi tevékenységgel okozott károkért fennálló) anyagi felelőssége tekintetében, miszerint a tag kötelezettsége az ügyvédi irodával szemben az alapító okiratban meghatározott vagyon- és vagyoni értékű szolgáltatásokra terjed ki [lásd az Üttv. 87. §-ához fűzött magyarázatot], külső viszonylatban pedig attól függ, hogy az iroda jegyzett tőkéje eléri-e a 3 000 000 Ft-ot. Amennyiben ugyanis az ügyvédi iroda vagyona az ilyen (például közüzemi számlák, alkalmazotti munkabér stb.) követelések fedezetére nem elegendő, és az iroda jegyzett tőkéje eléri a 3 000 000 Ft-ot, akkor az iroda tagja továbbra sem felel, de ha nem éri el a 3 000 000 Ft-ot, akkor az új rendelkezések, azaz az Üttv. 87. § (4) és (5) bekezdése értelmében viszont már korlátlanul és egyetemlegesen saját személyében is felel az iroda vagyonával nem fedezett, az ügyvédi tevékenységgel okozott kár megtérítésén kívüli kötelezettségekért is.

Az Üttv. 52. § (5) bekezdése külön is rendelkezik arról, hogy az ügyvédi tevékenység gyakorlója köteles megtéríteni a kárt a visszaszolgáltatási vagy elszámolási kötelezettséggel átvett pénzben vagy dologban bekövetkezett hiány esetén, kivéve, ha bizonyítja, hogy a hiányt elháríthatatlan külső ok idézte elő. Ezen a speciális területen tehát az ügyvédi tevékenység gyakorlóira egységes szabályozást tartalmaz az Üttv., függetlenül attól, hogy ügyvédről, kamarai jogtanácsosról vagy az ügyvédi tevékenység más gyakorlójáról van-e szó.

10. A felelősségbiztosítások Ptk.-ban írt általános rendelkezései

Felelősségbiztosítási szerződés alapján a biztosított követelheti, hogy a biztosító a szerződésben megállapított módon és mértékben mentesítse őt olyan kár megtérítése alól, amelyért jogszabály szerint felelős [Ptk. 6:470. § (1) bekezdés]. Az 1959-es Ptk. még nem rendelkezett róla, de a bírói gyakorlat – meghatározott körben, megállapítási kereset esetén – már korábban is lehetővé tette, hogy a felelősségbiztosítót a károsult közvetlenül perelje. A hatályos Ptk. 6:473. § (1) bekezdés ugyan továbbra is kimondja, hogy a károsult – ha jogszabály eltérően nem rendelkezik (például gépjármű-felelősségbiztosítás) – nem érvényesítheti kárigényét közvetlenül a felelősségbiztosítóval szemben, de ez – most már a Ptk. kifejezett megengedő szabálya alapján – sem zárja ki, hogy a károsult a biztosítóval szemben, ha fizetésre kötelezés iránt nem is, de annak bírósági