Table of Contents

- Első rész:Faust doktor talmi tudománya

- A csigák extázisa

- Az emberen túl közbeszól

- Az anyag engedelmeskedik

- A szociális szentség rendelkezni kezd

- A lélek válaszúton:Hermész és Afrodité

- A szexuális hajnalhasadás

- Második rész:A férfiak (A Jang)

- A fallikus életérzés

- A nagy védelmi rendszer

- A lelki és a testi erőszak

- Személyesség és személytelenség a szexben

- Harmadik rész:A nők (A Jin)

- A macska a forró tányér körül

- A macska belenyal a tálba

- A macska behunyt szemmel töpreng mindenfélén

- Elhullott gondolatfoszlányok

Popper Péter

A meghívott szenvedély

Férfiak, nők és a szex

A meghívott szenvedély

Copyright © Popper Péter, 2025

Borítóterv: Kovács Tamás

Hungarian edition © Kulcslyuk Kiadó 2025

Minden jog fenntartva!

ISBN 978-615-6471-91-8

Felelős kiadó: Hasenfracz Péter

Tördelőszerkesztő: Jeges Erzsi

www.kulcslyukkiado.hu

Köszönjük a vásárlást a szerző és a kiadó, valamint a terjesztő nevében is. Vásárlásával támogatta, hogy Magyarországon az elektronikus könyvkiadás fejlődni tudjon, a digitális kereskedelemben kapható könyvek választéka egyre szélesebb legyen. Köszönjük, és reméljük webáruházunkban hamarosan viszontlátjuk.

A könyv a kiadó írásbeli jóváhagyása nélkül sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, sem írott, sem elektronikus sajtóban, beleértve mindennemű internetes közlést is.

„Talán a szexuális élet a nagy próba. Ha túléljük úgy, hogy megőrizzük szívmelegünkben azokat, akiket szerettünk és ragaszkodásunkban azokat, akiket megcsaltunk, akkor nem kell túlságosan aggódnunk a bennünk lévő rossz és jó miatt. De ha féltékenység, bizalmatlanság, kegyetlenség, bosszú, megtorlás… akkor megbuktunk. A bukás akkor is bukás, ha áldozatok vagyunk, nem hóhérok. Az erény nem mentség.”

Graham Greene: Szerepjátszók

Magamnak ajánlom, mert egész életemben csak nőktől kaphattam meg azt a fényt és melegséget, ami nélkül nem tudtam volna élni.

Első rész:
Faust doktor talmi tudománya

Hogy egy nyelven beszéljünk

A csigák extázisa

A kezdés szorongása

E sorok írója bevallja visszatérő félelmét, amikor első mondatát kell leírnia egy könyvnek, amelyik még nincs a világon. Húzza az időt, álfeladatokat tűz maga elé, megkönnyebbül, ha megszólal a telefon, ha csengetnek, ha a kutyának pisilnie kell. Úgy érzi, a sors kegyes hozzá, mindig közbejön valami. Hát akkor ne írj! – tanácsolja magának, de tudja, hogy hiába, hiszen retteg attól a pillanattól is, amikor kiderül, hogy már nem írhat többé. Ezenkívül babonás is. Szilárdan hisz abban, hogy minél több készül el egy könyvből, a könyv annál jobban íratja magát, s az író dolga inkább a lejegyzőéhez kezd hasonlítani. Egyik regényének olvasása közben egyszer csak elrohant Török Sándorhoz, és már az előszobában kiabálni kezdett:

Sándor bácsi! Ez a festő! Aki ennyire és ilyen mélyről tudja az élet és a halál dolgait! Hogyan ölhette meg magát?

Látod – felelte az író –, nekem is ez volt a legnagyobb meglepetésem.

Ám az embernek soha nincs csak egyetlen babonája. E sorok írója abban is hisz, hogy a legelső mondat meghatározza az egész könyv sorsát. Meggörnyed a felelősség súlya alatt, hiszen olyan témába kezd, amelynek megírásában, előre tudja, csak elvérezni lehet. Saját hanyatló életében tapasztalja, hogy férfi és nő dolgában nincsenek megoldások, csak elviselhetőségek vagy elmenekülések. Pajtás, mind szürke az elméletünk, s az élet aranyfája zöld – mondja Goethe. Így van!

A stílus

Azután itt van a stílus és az olvasó nagy kérdése. Magyarországon az évezredes egyházi szemérem, majd a kommunista prüdéria miatt úgy írtunk és beszéltünk, mintha az embernek nem lennének nemi szervei. Ezekről az intimitásokról vagy latinul vagy valamilyen bírósági bikfanyelven lehetett szólani, amelyen normális ember nem beszél. Ha nem élt egyik lehetőséggel sem, akkor csak obszcén durvasággal vagy legalábbis malackodva fejezhette ki magát. Hiányoztak ugyanis a polgári körökben használható szavak és kifejezések. S nagyrészt még ma is hiányoznak, mert a nyelvfejlődés csonka ágai csak lassan növekednek. Hála istennek, ma már polgárjogot nyertek olyan kifejezések, mint „lefeküdtek”, „szerelmeskedtek” és még néhány, de a családok nagy részében jobb híján még mindig helyettesítő fogalmakat használnak. Fütyiről, prucliról, kis jancsiról, bögyörőről, lányoknál cicáról, a felszabadultabbak puniról, punciról beszélnek, de azután nincs tovább. Hát hogyan is mondjuk meg a gyereknek? Kislányom, mosd meg az alsóvárost is. Vagy: Ott is mosakodj meg! Volt olyan, prüdériájában megbuggyant család, ahol a fiú nemi szervét fúj, lótetűként becézték, a szexuális felszabadulás nevében.

Mindennek az lett a követkeménye, hogy az emberek többségének képzetei között a szexualitás legtöbbször valami kuncogni való malacságként foglal helyet, amin azonnal vihogni kell. De az író szeretné kikerülni a vihogókat, éppúgy, mint a szenteskedő álszemérmeseket, valamint azokat is, akik az erkölcstelenség szót hallva legott ágyjeleneteket fantáziálnak. Ha valakiről azt állítják, hogy erkölcstelen nő, senki sem gyanakszik arra, hogy megkárosítja a közösségi vagyont vagy kilopja a vak koldus kalapjából a százasokat. Szókratész, Arisztotelész vagy Platón és a többi klasszikus görög filozófus ugyancsak elcsodálkozna azon, hogy ma Magyarországon mit értenek erkölcsön és erkölcstelenségen.

Mármost e sorok írója mindig is hajlamos volt a szarkazmusra, a tréfára, az iróniára. Meggyőződésem, hogy az Isten is alapjában véve jókedvű, ha semmi sem kelti fel a haragját; tökéletes, tehát humorérzéke is van, s egyáltalán nem tartja a derűt blaszfémiának, cinizmusnak. Nem gondolja, hogy egy téma komolyságát veszélyezteti, ha nem csak áhítatos pofával közelednek felé. Ilyen szépeket feltételezek Róla, bűnömül ne vegye. És most ez is leíratott.

A szerző reménytelenül körülnéz, de már éjszaka van, sehonnét sem érkeznek felmentő csapatok. Érzi, hogy magáról sem írhat többet. Talán az emlékezés még adhat egy kis haladékot. Legszívesebben odaírná, mint elemista korában a füzetei elejére: Isten nevében kezdem el!

Most jönnek a csigák

Valamikor, talán 1958-ban, az újjászülető pszichológia csecsemőkorában történt. Tudományos ülésre gyűltünk össze. Az előadó a mozgás és az érzékelés összefüggéseiről beszélt. Azt állította, hogy egy élőlény minél gyorsabb mozgásra képes, annál jobban érzékel. Például a rendkívül gyorsan repülő sasnak éles sasszeme van. Ha rövidlátó lenne, mielőtt észrevenné, már el is szállna a kínálkozó zsákmány felett. Ám a közismerten lassú mozgású csigának a látása is nagyon gyenge. Az előadó mindebből a természet végtelen bölcsességére következtetett. Képzeljük el, mondotta, hogy milyen szenvedést okoznak a csigának, ha már messziről észrevenné a közeledő ellenséget, de nem bírna elmenekülni előle. A vita során az egyik felszólaló így érvelt:

Kizárható-e, hogy a csiga szenvedésre született? Mert ebben az esetben az előadó magyarázata elfogadhatatlan.

Jelen volt a szakma egyik nemzetközi tudósa. Hozzászólt:

Sokáig éltem Franciaországban. Ott a kezembe került egy szakácskönyv, amely a csiga elkészítésének százféle receptjét tartalmazta. Ám a terjedelmes előszóban minden le volt írva, amit a csigákról egyáltalán tudni lehet. A csiga hímnős. Egyaránt rendelkezik férfi és női nemi szervekkel. S használja is őket, a szeretkezésben egyidejűleg férfiként és nőként is részt vesz. S a szexuális egyesülésük 24 óráig tart. Nem! – emelte fel szavát irigykedve az ősz tudós. – Nem! Egy ilyen lény nem születhetett szenvedésre. A csiga örömre született.

Akkoriban még így mulattunk. Visszagondolva erre a régi hülyéskedésre, mégis el lehet töprengeni azon, hogy vajon a csigák mivel kelthették fel szexuális irigységünket? A hímnősség izgatott minket? Hermafroditák nem kívántunk volna lenni egyetlen órára sem. Igaz, az élet nem is adta volna meg nekünk a csigai boldogságot, a régi vicc szerint: hely volna bőven, de hova állsz? Mint a lélek tudorai, tisztában voltunk azzal, hogy lelki szempontból senki sem csak férfi vagy csak nő, dominanciákról van szó, s arról, hogy mennyi szublimált autoerotizmust élünk ki mint barátok és legjobb barátnők.

Akkor talán a szeretkezés időtartama ragadta meg fantáziánkat? Volt egy skizofrén ismerősöm, aki mindig arról fantáziált, hogy mi volna, ha egy ejakuláció vagy orgazmus egy évig tartana. Ki vállalná fel? Ám a csigák esetében csak egyetlen napról van szó. Embernek hosszú, csigának valószínűleg rövid.

A minőség fogalmának változása

Mindezt elintézhetnénk azzal, hogy igenis jobb lenne, ha élvezetünk, lakománk, zenehallgatásunk, nyaralásunk, szeretkezésünk hosszú ideig tartana, persze normális emberi és nem elmebeteg mértékek szerint. Ám a mértékek és az igények igencsak változékonyak. Egy-két emberöltővel, tehát harminc-hatvan évvel ezelőtt a minőség fogalmát az időtartam, a tartósság határozta meg. Régi mondatok visszhangoznak a gyerekkorból:

Látod, fiam, ezt a szövetet? Esküvőnk óta hordom, és meg sem látszik rajta.

Ez aztán a cipő! Kézzel varrott, duplatalpú borjúboksz. Egy repedést nem látsz rajta sehol. Akkor csináltattam, amikor te születtél.

Ez a diófa hálószoba még a nagymama stafírungjából való. Ki fog ez még szolgálni néhány generációt.

Vagyis jó minőségű szövet az volt, ami húsz év alatt sem fényesedett ki, a cipő, amit tizenöt évig lehetett hordani, a bútor, amelyik nemzedékeket élt túl, a házasság, ami holtodiglan-holtomiglan tartott. Mára mindez megváltozott. Az anyag, a tárgyak minősége mást jelent. Melyik nő nem ájul el, ha férje egy napon ezzel lepi meg:

Nézd, fiam, milyen nagyszerű cipőt vettem neked! Kicsit drága volt, de legalább tizenöt évig hordhatod.

De ő nem akar tizenöt évig ugyanabban a cipőben járni. Számára attól jó minőségű egy cipő, hogy tetszetős, könnyen megszerezhető, tehát meg lehet fizetni, és bőségesen elég, ha egy, maximum két szezonon át kitart.

A bútorok, az autók, a ruhák nem egy emberéletre készülnek, a házakat nem nemzedékek otthonául szánják. Legyen tetszetős, divatos, elérhető és könnyen cserélhető. És a szerelmi társ? A férj vagy a feleség? Hisszük-e, hogy a mai fiatalok többségének a szemében még mindig az a jó kapcsolat, a sikeres házasság mértéke, hogy sokáig, mindhalálig tart? Vagy netán a feleség is legyen tetszős és könnyen cserélhető? Ez vicc? Persze, vicc, de aggasztó válási és sokszoros újraházasodásról valló statisztikák állnak mögötte. S a jelenség valóban aggasztó? Vagy anakronisztikus értékeket hangoztató családvédelmi apostolok dörmögése avatja azzá?

Messze jutottunk a csigáktól. Ám néhány kérdés megfogalmazódott:

1. Beszélhetünk-e általában arról, hogy milyen a jó szexuális kapcsolat? Avagy ez a párok egyéni igényeitől függ?

2. És milyen a jó házasság? Mitől jó? Bulgakovnak volt az a szokása, hogy regényének témaváltásainál egy undok mondattal zárt. Mindig dühbe jöttem tőle: Utánam, olvasó!

Az emberen túl közbeszól

Két teremtésmítosz

Teremtsünk embert a saját képünkre. S férfivá és nővé teremtette őket. Ezt mondja a Biblia Első Teremtéstörténete. Persze közvetlenül ezután elhangzik a Második Teremtéstörténet is. Ebben minden másképpen, sőt, fordítva van. Az első sorrendje: a Kozmosz, Föld, Ég, Tenger, égitestek, majd növények, állatok, s legvégül az ember, a férfi és a nő.

A második sorrendje: legelőször a férfi, majd a többi lény, s az ember nevet ad mindegyiknek, és hatalmat kap fölöttük. Aztán következik a híres nem jó az embernek egyedül, a mélyalvás és bordájának kioperálása s nővé formálása. Miért van két teremtéstörténet? Mit akar elmondani? Mindenekelőtt tisztelegnünk kell a Biblia-másolók és fordítók tisztessége előtt, hiszen oly könnyen eltüntethették volna a Szentírásnak ezt a látszólagos ellentmondását. De nem. S alighanem ők még tudtak valamit. Talán azt, hogy nincs itt semmiféle ellentmondás.

Mózes Kezdetben-nek (Börésit) nevezett első könyve a mostani és a megelőző világkorszak keletkezéstörténetét mondja el. Az ősibb, az időben mögöttünk már messze elmaradt világkorszak teremtéstörténete a Teremtő Erő kétneműségét hangsúlyozza. Az Isten egyszerre férfi és nő. Ám az embernek nem adta meg a kétneműség isteni sajátosságát, mint ahogy a halhatatlanságot sem, hanem az isteni lényeg két személyben, férfiban és nőben formálódott meg. Tehát a férfi és a nő együtt hasonlítanak Istenre, külön-külön csak félistenek, az egyik felük már isteni, de a másik még állati, a nemek különválása miatt. A férfiban csak a hím, a nőben csak a nőstény, vagyis a nyers ösztön az, ami önmagában állati, s annyira emelkedik ki ebből a létszintből, amennyire a másik nem sajátosságait is magába tudja olvasztani. Ám a tiszta ösztöndinamikai impulzusok állati szinten nem egyesíthetők. Az ösztön önző, a másik embert csak vágyai tárgyaként kezeli, kvázi használja. Csak a szellemmel átitatott, az állati szintről felemelkedett, szeretetté szublimált ösztön hoz létre igazi társkapcsolatot és alakítja át szexuális erotikává.

Szex és erotika

Fiatalemberként Londonban kószáltam, s egyik ismerősöm könyörgésemre elvitt egy szexbárba. Szaftos műsor vette kezdetét: vetkőzőszámok, imitált és valódi szeretkezések stb. Mégis, a műsor közepe felé odasúgtam a barátomnak, hogy tőlem akár mehetünk is. Kint azután nekiszegeztem a kérdést:

Mondd, hogy lehet, hogy egy ilyen műsor unalmas?

S ő azt felelte:

Sex without erotic. Vagyis szexualitás erotika nélkül.

Állati erotika nincsen. Az állati létben csak szexualitás van. Az erotika emberi találmány. Lélek kell hozzá. A puszta nemiséggel való játék humánum szempontjából nem veszélytelen. Csak egyre lejjebb süllyedhet az ember az állatiba. Az erotikából vezet ösvény az ég felé. A régi időkben ezért voltak lehetségesek erotikus beavatások, például a tantrikus jóga vagy a buddhizmus gyémánt útja esetében.

Különféle aszkéták

Ezzel kapcsolatban szólnunk kell a nyugati és a keleti aszkézisről is. A nyugati aszkézis a vágyak elnyomását, a kiélés megtiltását, sőt, kriminalizálását, bűnné nyilvánítását jelenti. Ehhez nagy akaraterő szükséges, amelynek az energiáját a bűntudat, a szorongás biztosítja. A bűnös vagyok, bemocskolódtam, tönkretettem az üdvösségemet és hasonló érzések igazi pánikot is kiválthatnak, s felfokozzák a vágyat a jóvátétel, a vezeklés, a megtisztulás iránt. Ezeket az érzéseket kihasználva igen sok embert lehet manipulálni. Különösen azt, aki a primitív vallásosság szuggesztiójára elhiszi, hogy Isten egy erkölcscsősz vénember, aki folyton teremtményei lába közé kukucskál.

A nyugati aszkéta tehát az erkölcs, az érzelmek és a hit erejét mozgósítva erőszakot tesz önmagán, természetének állati részén. Csakhogy az elfojtás megszünteti-e az ösztönök dinamikus erejét, vagy csak elrejti őket a világ és önmaga elől? Nyilvánvalóan a belső hazugság, önmaga becsapása fenyeget. S szeretheti-e Isten a hazug, álságos embert? Vajon ki él közelebb az isteni erkölcshöz: egy önmagát nyíltan vállaló kurva vagy az éjszakánként erotikus fantáziáival viaskodó, maszturbáló apáca?

A keleti aszkézis szelídebb. Arra biztat, hogy ameddig jelentkeznek a szexuális vágyak vagy egyéb ösztöntörekvések, ki kell élni őket. Ám közben megfelelő módszerekkel és gyakorlatokkal lehet munkálkodni e vágyak átalakításán szellemi törekvéssé. A sikeres aszkéta nem követ el erőszakot önmagán, nem fojtja el a vágyait, hanem kioltja őket. Ebből a szempontból azonban szigorú. A keleti ezotéria azt tanítja, hogy senkinek sem lehet hiteles misztikus élménye, beavatása addig, ameddig a szexualitás közvetlen kiélésének az igénye jelentkezik.

A Távol-Keleten elsősorban Buddha lépett fel az erőszakos aszkézis, a test sanyargatása ellen. Tanította, hogy földi körülmények között, ha legyengítjük a testet, legyengül a lélek is. A testi működések összefüggésének és kölcsönhatásának ez a meglátása alighanem őse a mai pszichoszomatikus és szomatopszichikus szemléletnek. Bonyodalmak, az emberi lét bonyolultságai. Lehet-e azon csodálkozni, hogy a legenda szerint az angyalok többsége, Michael arkangyal kivételével, nem örült az ember teremtésének? Tiltakoztak, és egy részük nem volt hajlandó leborulni Ádám előtt. Előre látták, hogy ez a félig isten, félig állat teremtény mérhetetlen sok gonoszságot és disznóságot fog művelni, néha már a Teremtés egészét veszélyeztetve. Ám Isten, aki szereti a kockázatokat, még cselekvési szabadsággal is megajándékozta, s annyira bízott benne, hogy amikor az első emberiséget az özönvízzel elpusztította, mégiscsak lehetőséget adott az újrakezdésre.