Molnár Ferenc

Az üvegcipő

Vígjáték három felvonásban

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

Személyek

Sipos

Adél

Irma

Roticsné

Császár Pál

Rendőrtanácsos

Őrmester

Viola

Házmester

Házmesterné

Adél anyja

Keczeli Ilona

Stetner úr

Rendőrorvos

Írnok

Társalkodónő

Gál kapitány

Szakácsné

Fényképész

Cigányprímás

Julcsa

Rendőr

Ajtónálló

Lilike

Urasági inas

Lakodalmi vendégek

Két szegény ember

Történik a külső Józsefvárosban.

Első felvonás

Kis hónaposszoba a külső Józsefvárosban, földszintes házban. Hátul fülkében egyszerű ágy. A hátfalon virágos ablak az udvarra, ahol kert is van Az ablak mellett a hátfalon ajtó, amely erre az udvarra nyílik. Mosdó. Szekrény. Asztal. Székek. Balról elöl ajtó. Déli tizenkét óra. Nyári vasárnap. Mikor a függöny felgördül, a szobában nincs senki. Delet harangoznak. Belép hátul Irma, tizenkilenc éves szegény kis cseléd, ebben a szegény házban. Körülbelül három-négy éves kis gyereket cipel, alig bírja.

IRMA

a harangütéseket olvassa: Bimm, kilenc. Bamm, tíz. Bimm, tizenegy. Bamm, tizenkettő. Leteszi a gyereket. Most ülj le ide szépen, Lilike, maradj csöndben, mert az Irma meg fog teríteni a drága nagy embernek. A rongyos Irma fog teríteni az édes, drága, mérges embernek. Pont tizenkettő. Kihúz egy fiókot. Gyere, te lusta abrosz, ne aludj, kelj fel, gyere dolgozni. Terít. Tanuld meg Lilike, hogy kell teríteni. Ki lesz szépen simítva. Itt könyököl rá a drága mérges. Látod? Van rajta négy folt. Kettő spenót, kettő paradicsom. A szalvétát jobb kézhez tesszük. Ebbe törüli a száját, a drága mérges. Megcsókolja a szalvétát. Itt törüli bele a száját. Csóküzenés a szalvétapostával. Dacára, hogy énrám mindig haragszik. Ez egy boldog szalvéta, és én vagyok a legrongyosabb muskátli Pesten. Tudod, Lilike? Tányért, evőeszközt rak az asztalra. Szavalva: „Boldogságom hímpora, Lenge szellő lengedez, Fájdalmamnak angyala, Könnyeimnek zápora!” Szép vers? Én csináltam. Ezt már hallottad sokszor Lilike. Tányér pont a középre lesz téve. Villa balra, kés jobbra, kanál elöl keresztbe. Poharat tesz. Pohár ide, kézhez. Ebből iszik boldogságom angyala, drága mérges. Itt iszik belőle. Megcsókolja a poharat. Csóküzenés a pohárpostával. Szavalva: „Nem leszek én boldog soha, Nem lesz nekem gyönyöröm!” Ez a legújabb versem. Bor és szódavíz csak később jön. Pont a leves után, mert megmelegszik, érted, te tökfejű? Te vagy a legbutább tücsök a Józsefvárosban. Nem te, Lilike. Én, személyesen. Drága mérges gazdám, a legdrágább mérges egész Pesten. Só, paprika, fogpiszkáló. Szúrd át boldogtalan szívemet, te boldog fogpiszkáló. Szavalva: „Boldogságom hímpora, Lenge szellő lengedez. Fájdalmamnak angyala, Könnyeimnek zápora!” Kavics van a cipőmben. Gyere le, cipő. Lehúzza. Van szerencsém, lábam, szerbusz kisujjam. Látod, én vagyok a legrongyosabb muskátli Pesten, de a lábam szebb, mint a gróf Guttmann kisasszonynak. Nézd, milyen rüsztöm van. Rüsztöm is van, rüsztöm is van, jaj de szép magas rüsztöm is van. Két kavics volt benne. Szép kis lábam van, de senkinek se kell. Szavalva: „Boldogtalan lábam, gyönyör hímpora, Szomorú kis rüsztöm. Édes angyala!” Mars vissza a rongyos cipőbe!

[Épp húzni kezdi a cipőt, mikor Adél belép az udvar felől.]

ADÉL

Mit csinálsz itt?

IRMA

Terítek a Sipos úrnak.

ADÉL

A lábaddal?

IRMA

Kavics ment a cipőmbe.

ADÉL

Kivel kiabáltál itt?

IRMA

Senkivel. A Lilikével beszélgettem, boldogtalanságomban.

ADÉL

Megint bolond vagy?

IRMA

Mindig bolond vagyok, kezit csókolom. Kezet akar csókolni.

ADÉL

Ne csókold a kezemet, hanem húzd fel a cipődet és csöndben végezd a munkádat. Kinyitja az ajtót, kikiált az udvarra. Kati! Mért nem tartja otthon a gyerekét!

[A házmesterné megjelenik az ajtóban.]

KATI

Mit csináljak, kérem, folyton elcipeli tőlem. Fölveszi a gyereket.

ADÉL

Mit cipeled mindig?

IRMA

Imádom a Lilikét.

KATI

Tessék neki megmondani, nagysága kérem, ne mondja a gyereknek mindig, hogy Lilike, van annak becsületes neve: Jánoska, ő meg rászoktatja, hogy Lilike, még megszokja a gyerek.

ADÉL

Micsoda butaság ez? Hiszen nem is lány!

IRMA

Én lánynak tekintem, olyan édes kis lányarca van. A gyerekhez: Ez az én barátnőm, ugye, Lilike?

KATI

Mindig cipeli, még leszoktatja a járásról, pedig milyen nehezen tanult meg. Azt hiszi, mert távoli rokon, neki mindent szabad.

ADÉL

Ő távolról rokonom, de itt közelről cseléd és maga csak bátran parancsoljon neki.

KATI

Igenis, kezit csókolom.

ADÉL

Úgy látszik, már egészen bolond vagy. Nem férsz a bőrödbe, de ki foglak dobni, el foglak küldeni falura az anyámhoz, a tehenek mellé. Így nem lesz belőled rendes cseléd soha. Mi van veled?

IRMA

Semmi.

ADÉL

Mit csináltál ma reggel?

IRMA

Semmit.

ADÉL

A házmesterné azt mondja, hogy meztelenül járkáltál az udvarban reggel hat órakor.

IRMA

Nem igaz.

KATI

De igaz, saját szememmel láttam.

IRMA

Nem igaz, mert nem járkáltam.

ADÉL

De meztelen voltál.

IRMA

Fürödtem.

KATI

Na, tetszik látni.

ADÉL

Mibe fürödtél?

IRMA

Az esővizes hordóban. Ott hátul az udvarban, senki se látta, még mindenki aludt a házban. Megfürödtem és rögtön felöltöztem.

ADÉL

Jól van Kati, kimehet.

[Kati kimegy a gyerekkel.]

ADÉL

Hogy mersz te megfürödni az esővizes hordóban? Miért fürödtél?

IRMA

Mert piszkos voltam.

ADÉL

Most ez a legújabb mániád, a fürdés. A múltkor belefürödtél a mosóteknőbe.

IRMA

Akkor boldogtalan is voltam, mert sok kékítő volt benne és két napig kék voltam, mint az édes tündér, mikor a hold rásüt.

ADÉL

Hát majd adok én neked édes tündért, két pofont, hogy a szemed szikrázik. Kinek pucolod magadat?

IRMA

Nem pucolom magamat, tetszik látni, milyen ronda vagyok.

ADÉL

Ronda vagy, de azért folyton cicomázod magadat. Hol van a Sipos úr bora meg a szódavize?

IRMA

A jégen van, nem hozom be, mert megmelegszik addig, és akkor ő ordít.

ADÉL

Micsoda beszéd az, hogy ordít? Hogy mersz a Sipos úrról ilyet mondani?

IRMA

Hát összeszidja az embert nagyon haragosan.

ADÉL

Jól teszi.

IRMA

Hát jól is teszi.

ADÉL

Ne feleselj. Hallgass.

IRMA

Hát hallgatok.

ADÉL

Nem hallgatsz? Egy szót se. Nézd csak. Húzd fel a cipődet, mit állsz itt mezítláb?

IRMA

felhúzza a cipőjét.

ADÉL

Délután itthon maradsz és vasalni fogsz, értetted? Az összes harisnyákat át fogod nézni, amelyik rongyos, azt megstoppolod és aztán ki fogod mind vasalni. És ha azzal kész leszel, lehordod a padlásról a fehérneműt, lerakod a mángorló mellé. Ez lesz a vasárnapod. És egész héten nem mehetsz a Nemzetibe. Majd adok én neked. Az órásnál voltál?

IRMA

Még nincs kész az óra.

ADÉL

Nem azt kérdeztem. Azt kérdeztem, hogy voltál-e az órásnál?

IRMA

Voltam.

ADÉL

Mit mondott?

IRMA

Hogy még nincs kész az óra.

ADÉL

Nahát. Így felelj, ha kérdezlek. Majd mondd meg Sipos úrnak, hogy ott voltál, de még nincs kész az óra. Nyolc év óta kínlódok veled, és nem tudlak megtanítani tisztességes beszédre. Így sose lesz belőled rendes cseléd. Ki foglak küldeni Budaörsre, az istállóba, tehenet fejni, oda való vagy.

IRMA

Nem vagyok oda való, tessék megbocsátani. Kezet akar csókolni.

ADÉL

Hagyd a kezemet. Nekem itt a panzióban rendes cseléd kell. Négy szobaúrra takarítani, teríteni, mosni, ahhoz komolyabb munkát kell végezni. De te sose fogsz megkomolyodni, mert te bolond vagy. Tízéves korod óta tanítalak, mert szegény anyád hű rokonom volt, és megígértem neki, hogy kinevellek. Azt hittem, hogy egyszer majd hasznodat veszem, de hiába minden, a fejedbe van a baj. Hátul van az eleje.

IRMA

Nincs hátul az eleje, kezit csókolom, ne tessék rám haragudni, nem vagyok bolond, csak gyönge eszem van. De megjavulok. Most még boldogtalan vagyok.

ADÉL

Azért adtál tegnap este cicit a kismacskának?

IRMA

Mit adtam a kismacskának?

ADÉL

Cicit adtál a kismacskának, meg akartad szoptatni a négynapos macskát, mert olyan buta vagy, mint a tök, és nem férsz a bőrödbe. A Szász úr látta, ő mesélte. Szégyellem magam miattad a szobaurak előtt.

IRMA

Olyan boldogtalan vagyok.

ADÉL

Azért mindjárt macskákat kell szoptatni?

IRMA

Macskákat? Csak egy volt.

ADÉL

Te félbemaradt majom. Hol a kenyér? Mért nincs kenyér az asztalon?

IRMA

Jézus Mária! Kenyérért rohan a szekrényhez, kiveszi a kendőből, az asztalra teszi.

ADÉL

Ugye, erre nincs gondod? Fürdőre van gondod! Macskára van gondod! Szalagra van gondod!

IRMA

Szalagra nincs is gondom.

ADÉL

Ne járjon a szád. A kasznidban egész csomó szalagot találtam. Hol vetted?

IRMA

sír.

ADÉL

Ne bőgj! Hol vetted a szalagokat?

IRMA

A Sugár és Eisnernál.

ADÉL

Miből?

IRMA

sír.

ADÉL

Miből vetted a szalagot?

IRMA

A Császár úr adott rá pénzt.

ADÉL

Te pénzt fogadsz el a Császár úrtól? Te cifra!

IRMA

Nem vagyok cifra, ne tessék ilyet mondani, isten bizony nem vagyok cifra, a Császár úrnak elvittem egy csomagot Budára az üzletbe, azért adott külön borravalót, a felit eltettem karzatjegyre a Nemzetibe, a másik feliből vettem a Sugár és Eisnernál három szalagot, tessék megkérdezni, ha nem tetszik hinni!

ADÉL

Ha még egyszer pénzt mersz elfogadni a Császár úrtól, meglátod, mit csinálok veled! Nézze meg az ember!

IRMA

sír.

[Császár belép az udvar felől.]

ADÉL

Mi tetszik?

CSÁSZÁR

Semmi.

ADÉL

Mit akar itt? Ez a Sipos szobája.

CSÁSZÁR

Hallottam, hogy veszekszik, hát bejöttem, mert épp a nevemet mondta, mondok éppen mérges, hátha én is kapok valamit.

ADÉL

Ne viccelődjön, ma nincs kedvem viccelni. Maguk is azért mernek ilyen hangon velem beszélni, mert lány vagyok. De legyen nyugodt, ha most asszony leszek, majd magától is több tiszteletet kapok.

CSÁSZÁR

Most asszony lesz? Mikor?

ADÉL

Ma.

CSÁSZÁR

Micsoda?

ADÉL

Ha nagyon érdekli, ma. Asszony leszek.

CSÁSZÁR

Még ma férjhez megy?

ADÉL

Ha akarom, azt is. De csak a jövő héten akarom.

CSÁSZÁR

Micsoda kérem… ez komoly?

ADÉL

Irmához: Eridj ki innen.

IRMA

Még oda kell készíteni a mosdóvizet és a papucsot.

ADÉL

Ne feleselj, menj ki, ha mondom. Majd odakészítsz aztán. Már nem bírok vele, ez is olyan idegessé tesz, ez a taknyos máma meztelenül fürdött az esővizes hordóban, és a kasznijában egy vagon szalagot találtam, maga adja rá neki a pénzt – mit akar tőle, nem szégyelli magát, egy tizenkilenc éves piszkos cselédet szuteníroz, nem sül ki a szeme, maga szépfiú, nem talál szoanyirtabb hölgyet a környéken?

CSÁSZÁR

Nagyon ideges, nagyon ideges.

ADÉL

Maga adta neki a pénzt?

CSÁSZÁR

Én adtam neki egy útért, mert Óbudára küldtem. De téged meg, ha sokat jár a szád, légy nyugodt, hátba váglak, ha úgy tüntetsz fel, hogy így, meg úgy.

IRMA

Én nem tüntettem fel Császár urat, esküszöm boldogságomra, nekem nem kell a Császár úr se így, se úgy.

CSÁSZÁR

Én nem akarok neked kelleni, de te ne csinálj nekem pletykákat.

IRMA

Nem én csinálom a pletykákat, én dolgozok mint egy kutya, de mindenki ellenem van, a Szász úr is azért árulta el, hogy a macskát szoptatni akartam, mert ő is gyűlöl, mert szájazni akart velem, és én nem hagytam.

ADÉL

Mit akart veled?

IRMA

Fél cseresznyét akart velem szájazni, hogy ő majd a szájába veszi a cseresznyét és én harapjam le a felét, hogy cseresznyepuszit adjunk egymásnak. Egy félóráig nyúzott, hogy hát akkor vegyem én az ajkamba a cseresznyét, és majd ő harapja, de én utáltam őtet, pedig színházjegyet ígért, mert tudja, hogy rajongok, és mégse kellett, és ő most ezért gyűlöl és ellenem izgatja a nagysádot – én már nem is tudom mit csináljak, én belegyugom a fejemet az esővizes hordóba, és addig tartom benne, amíg meg nem fulladok! Én nem bírom… Hagyjanak engem békibe!

ADÉL

Mars ki! Nézd csak! Azonnal menj ki dolgodra.

[Irma sírva kimegy.]

CSÁSZÁR

Mi baja magának, mondja! Egy órája vagyok itthon, azóta csak pörölni hallom ezen a szép vasárnapon, a szakácsnőt öli, ezt a kis bogarat kínozza, férjhez megy, mi baja van?

ADÉL

Épp az, hogy férjhez megyek.

CSÁSZÁR

Kihez?

ADÉL

Siposhoz.

CSÁSZÁR

Megbolondult?

ADÉL

Meg.

[Szünet.]

CSÁSZÁR

Üljön le, kérem. Borzasztó, hogy milyen ideges. Most nem tudom hamarjában, hogy tényleg megbolondult-e. Mi az? Meg mi az evvel a szalaggal?… meg hogy én főzöm a cselédet… Szenvedélyesen megöleli. Bolond vagy? Féltékeny vagy? Megcsókolja. Te buta… te… te…

ADÉL

kibontakozik: Eressz el. Hagyj békén. Micsoda ostobaság ez, a Sipos minden percben jöhet. Hallgass meg komolyan. Ennek vége van. Mit nézel? Ennek vége. Nem érted?

CSÁSZÁR

Minek van vége?

ADÉL

Annak, hogy a szeretőd voltam.

CSÁSZÁR

Hogyan… Most egyszerre vége van, minden ok nélkül, pont negyed egykor?

ADÉL

Pont negyed egykor. Hagyjon békében egy és mindenkorra.

CSÁSZÁR

De még tegnap este… és éjjel…

ADÉL

És máma már nem. És többé soha. Esküszöm az anyám életére.

CSÁSZÁR

Miért? Miért?

ADÉL

Mert szerelmes vagyok magába. Utálatos, kikent, hencegő boltoslegény, szerelmes vagyok magába, mint egy kutya, és most vége, mert nekem van eszem és erőm. Én magát megvetem és lenézem és gyűlölöm – és addig még csak ment a dolog, amíg csak tetszett, de én már öreg vagyok és most beleszerettem magába, és most meg akarok szabadulni magától és kilököm magát és férjhez megyek a Siposhoz, mégpedig rögtön, és egy napot se várok, mert különben elzüllök maga miatt. Nekem van egy kis pénzem és ez a házam és ez a panzióm, és harminchat éves vagyok és magának egy vasa sincs és komisz és huszonhárom éves és szemtelen és csinos, és feleségül akar venni egy gazdag majmot. És minden hiába, ha én meg nem mentem magamat, én ismerem magamat, én csupa temperamentum vagyok: az lesz a vége, hogy könyörögni fogok, hogy ne nősüljön meg, és beleharapok a nyakába és leöntöm vitriollal és megszúrom a konyhakéssel, de mégse engedem nősülni, és akkor itt állok és vagyok egy jómódú vén majdmitmondtammicsoda, akinek van egy fiatal szeretője és akkor maga mindennap meg fog engem verni, és én akkor fel fogom akasztani magamat. Ez az egész, édes fiam, semmivel se több, se kevesebb.