TARTALOMJEGYZÉK

Varázslatos meseszorzó

Az elvarázsolt almafa

A csicsergő barátok

A virágzó áfonyabokrok

A kíváncsi tappancsok

A zamatos mackócsemege

Az elvarázsolt tulipánok

A vidám katicabogarak

A mosolygó margaréták

A színes szárnyú pillangók

Az igazi varázslat

Köszönöm a családom biztatását, támogatását és a barátaimnak a grafikai szerkesztési segítséget.

Kedves Gyerekek!

A digitális oktatás nem volt könnyű sem nektek, sem a szüleiteknek, és még nehezebb volt a sajátos nevelési igényű gyermekeknek és szüleiknek. Remélem, a segítségetekre lesz ez a mesekönyv, amelyet, ha már matekot tanulunk, izgalmasabbá tettem egy kis varázslattal.

Jó meseolvasást és kellemes tanulást kívánok nektek!

Joó Viktória

Ajánlom a Varázslatos meseszorzót minden szorzótáblával ismerkedő gyermeknek. A mesék olyan képeket tárnak a gyermekek elé, amelyekkel a mindennapi életben is találkozhattak, ezáltal könnyebben el tudják képzelni és meg tudják jegyezni a hallottakat.

Minden művelethez tartozik egy kép, amely összefüggésben van a mesével. Ez a szemléltetésben jelent fontos támpontot a tanulóknak.

Fontos a tananyag sokoldalú megközelítése, a változatos témafeldolgozás. A mesék fontos szerepet játszanak a gyermekek személyiségfejlődésében is.

Jó munkát és sok sikert kívánok!

Tőrös Éva

matematikatanár/gyógypedagógus

VARÁZSLATOS MESESZORZÓ

Egyszer volt, hol nem volt, volt egyszer egy csodálatos erdő, ahol a fák, a virágok és az állatok mind megértették egymást és békében éltek együtt. A napocska mindig mosolyogva kelt fel reggel, és boldogan pihent le este, a hold pedig békésen vigyázott az álmokra.

Egy szép tavaszi napon, amely ugyanúgy indult, mint a többi, egyszer csak egy tündér tévedt az erdőbe. Az erdő lakói örömmel fogadták be a tündért, ám ez a tündér nem volt jóságos, sőt mézesmázos mosolya alatt komiszság rejlett.

A tündért Tirellának hívták, és egy pálcasuhintással összekutyult mindent. A napocska este kelt fel és reggelt ment le, a hold álmosan nézegette az erdő mindennapjait. A fákat bokrokká varázsolta, a virágokat pedig mind szürkére festette. Az erdő lakói, már akit nem varázsolt téli álomba, a föld alatt és az odúkban rejtett tartalékokból éltek, és mindenben segítették egymást.

AZ ELVARÁZSOLT ALMAFA

Egyszer volt, hol nem volt, volt egyszer egy varázslatos erdő, ahol az erdő lakói, a fák és a virágok békességben éltek együtt. Ám Tirella, a komisz tündér pálcasuhintása után a békés erdőlakók azon munkálkodtak, hogy a varázslatot visszafordítsák, és minden megint a régi legyen.

Az erdőben állt egy almafa, aki boldogan látta el az erdő állatait finom, zamatos, piros almával. De amióta Tirella elvarázsolta, azóta csak szomorúan sóhajtozott a tisztáson.

– Jaj, de jó lenne újból kinyújtózni az ég felé! – sóhajtotta mélyen az almafa.

– Hogyan tudnék segíteni neked, almafa? – kérdezte Lolli, a kismadár, aki az egyik ágán pihent.

– Bárcsak tudnám, Lollikám! – válaszolta az almafa.

– Várj itt, elrepülök a többiekhez és kitalálunk valamit, mert az az igazság, hogy már nagyon hiányoznak a finom almácskáid! – szólt Lolli, és azzal el is repült.

Telt-múlt az idő. Egyszer csak az almafa mozgásra lett figyelmes az erdő szélén. Polli, a legkisebb nyuszi volt az a népes nyúlcsaládból, kezében a kis vödrével, amelyben vizet hozott.

– Szia, Polli, mit hoztál a vödröcskédben? – kérdezte az almafa.

– Szia, almafa, vizet hoztam neked. Lolli összehívta az erdő lakóit, és megpróbálunk segíteni neked – válaszolta Polli.

Odasétált az almafához, és meglocsolta a vízzel. Az almafa meglepődött ugyan, de nagyon jólesett neki a víz, mert a varázslat miatt az eső sem esett már egy ideje.