Sol Rayond

Amit a testünk üzen

a Betegségeink lelki tényezői

©2022 Sol Rayond

Amit a testünk üzen

Első kiadás

Minden jog fenntartva!

Jelen könyvet vagy annak bármely részét bármilyen formában, illetve bármilyen célból felhasználni a Pro Lumen Kft. előzetes írásbeli hozzájárulása nélkül szigorúan tilos. A jelen könyv bármilyen formában történő másolása, sokszorosítása, közlése a szerző és a Pro Lumen Kft. előzetes írásbeli hozzájárulása nélkül szigorúan tilos.

ISBN 978-615-6367-05-1

Szerkesztés: Bodnár Gyöngyi Gina

Korrektúra: Varga Virág, Virágh Máté

Bortóterv: Borka Szabó

Előszó

Mindenki számára saját létezésének értelme a legnagyobb feladat. De honnan tudjuk, hogy mindig jó irányba tartunk? Honnan vegyük észre, hogy a megfelelő helyen és időben a megfelelő döntést hozzuk? Sok embernél már maga a döntéshelyzet is rémisztő, mert félnek, hogy mi lesz, ha nem tudnak jól dönteni. A rossz döntés lehetősége által keltett érzés bénítóan hat rájuk, és ezért magát a helyzetet is igyekszenek elkerülni. Retteg előtte, nem mer lépni, nem cselekszik, vagy éppenséggel utána kattog azon, hogy mindent jól csinált-e. Jó mondatokat mondott vagy lehetett volna még jobban is cselekednie. Nem fogok senkit leányálomba ringatni. Nem is tudunk mindig, minden pillanatban tökéletes döntést hozni, hiszen sok tanulnivalónk van. A dolgunk, hogy észrevegyük tökéletlenségünket és csiszoljuk lelkünket akár egy beteljesedett teremtő kristály-energiát.

Létezik egy szellemi törvény, aminek értelmében minden mindennel kölcsönös és összefügg. Mindennek az oka egy kiindulópontból eredeztethető, mintha valami láthatatlan energianyaláb vezérelné a látszólag nem összetartozó dolgokat is. Ez azt is jelenti, hogy ez az energiaáradat hat a környező dogokra és a környező dolgokon túl, a jövőnk történéseire is. Az életnek, mint elemi részecskék folytonos mozgásának is megvan a maga hajtóereje, különben honnan is tudnánk, merre haladjunk az élet számtalan elénk tárulkozó ösvényén?

Végül is, számunkra lefordítva ez a törvény valahogy azt jelenti, hogy mindenki úgy él, úgy érez, úgy cselekszik, ahogyan gondolkodik. Alapvető létezésünket a gondolataink, mint láthatatlan, de mégis határozottan észlelhető energianyalábok irányítják, csakúgy, mint cselekedeteinket. Igen ám, de senki sem él olyan tudatosan, hogy minden pillanatban előre látja döntései rövid és hosszú távú következményeit.

De menjünk tovább egy kicsit az elmélkedésben, vajon hol laknak és mik azok a gondolatok?

Elképzelhetjük és megfogalmazhatjuk úgy is, hogy energianyalábok, amelyek végigcikáznak rajtunk. Mivel ezek tagadhatatlanul nagy hatást gyakorolnak mindennapjainkra, így a gondolat teremtő erejével formálnak minket, tetteinket és a környezetünket egyaránt. Testünk minden részecskéjében, életünk minden pillanatnyi időhullámában, minden anyagi sejtben és molekulában benne van a saját létünket is életre hívó teremtőerőnk. Hogyan hozhatod ki a legtöbbet a teremtőerődből? Hozd összhangba a gondolataidat az érzéseiddel!

És mik azok az érzések?

Talán ugyanezekkel a jelzőkkel lehet leírni őket? Energianyalábok, amik végigcikáznak a testünkön formálva minket, tetteinket és a környezetünket. Milyen kapcsolatban vannak a gondolataink az érzéseinkkel, és ez hogyan hat mindennapi megjelenésünkre, materializált valóságunkra, a testünkre?

A gondolataink és érzéseink megjelenési helye maga a testünk. Ez az, amiben itt a Földön materiális formát veszünk fel, tehát a test maga a mi földi kivetülésünk. Akinek az egészsége rendben van, annak a gondolkodása is normális – ami azt jelenti, hogy nem szélsőségesen negatív és nem szélsőségesen pozitív. Akinek az érzései rendben vannak, azaz nem tolódnak el negatív vagy pozitív irányba, annak a teste is egészségben marad. Amikor valamilyen okból a gondolkodás kibillen az egységéből, ami természetesen lehet egy érzelmi ok, a testben áramló energiák egyensúlya is megbomlik. Ennek hatására pedig a sejtekben, a szervekben, az egész szervezetben eltérések alakulnak ki. Ezeket az eltéréseket nevezi a nyugati orvoslás betegségnek.

Tehát kimondhatjuk, hogy a gondolataink és érzéseink egyensúlyának megbomlása által okozott energiazavar testi szintre jutva eltéréseket, betegséget, okozhatnak, de mivel nem értek teljesen egyet a „betegség” szóval, nevezzük ezt az állapotot inkább energiahiánynak, az energia egyensúlyi felbomlásának.

Az érzéseink és a gondolataink határoznak meg minket. A minket nem előre vivő érzések és gondolatok zavart kelthetnek egyensúlyi rendszerünkben. Például az aggodalom, a gondterheltség, a szorongás, a félelem, a düh vagy akár a túl nagy öröm is energiakilengés, hiány, ami testi szintre lépett hiányállapotot hozhat létre bennünk.

És miért is léteznek a betegségek, mi hasznunk van belőlük? Mindezt megtudhatod, lapozz tovább.

A könyv egymásra épülő információkat tartalmaz. Természetesen a megszokotthoz hasonlóan most is találsz olyan részeket, amiket lexikonszerűen tudsz használni, aminek elolvasása ajánlott, de csupán akkor szükségszerű, ha éppen azzal a betegséggel kapcsolatos információk az érdekesek a számodra.

A betegségeink lelki háttere

Elsődlegesen, hogy megértsd a könyv alapjait, tisztáznunk kell a pozitív és a negatív fogalmát. A pozitív és negatív elme kettősségének semmi köze nincs a jó és a rossz kettősségéhez, nem kapcsolható sem az angyali segítőkészséghez sem a pokoli gonoszsághoz. Nem tündérország és tömlöcbe zárt éhínség, és minden hitrendszeri meggyőződés nélkül a mennynek és pokolnak sincs köze hozzá. A pozitív és negatív állapot az érem két oldala, energia képviselője, vagy energiahiány. Jin és Jang. A Jin Jang elve abból az ősi kínai elképzelésből ered, hogy minden emberi, természeti és világegyetemi jelenség két egymással ellentétes, de semmiképp nem szembenálló őselemből áll. Jang az áradás, a pozitív oldal, Jin az összehúzódás, negatív oldal. A betegségeink okát is ekképp értékelhetjük energiahiányként.

Tehát, ha lentebb negatív állapotról lenne szó, tudd, hogy nem negatív jelzőkről, bűnökről vagy rosszaságról van szó, csupán az érem másik oldaláról, testünk, lelkünk energiahiányos állapotairól, megoldandó problémáiról.

Bármilyen furcsának is hangzik, a betegségeket önmagunknak teremtjük. Tudom, hogy az eddigi hited most egy kicsiny kérdőjelet von a homlokod fölé, de bízz bennem és olvass tovább, nemsokára mindent megértesz. Minden betegség, amit valaha elkaptál, minden kórság és csonttörés, minden, amin átestél, beleértve az influenzát, vagy a gyermekkori bárányhimlőt, Te saját magad hívtad be tanulságaid közé. Ha jobban belegondolsz, titkon néha tudod is, hogy ezek az energiahiányos állapotok mikor jöttek, talán még az az emlékkép is tisztán előtted van, ami létrehozta benned ezt a folyamatot. Lehet, hogy csak egyedül szerettél volna maradni, vagy kihagytál volna az iskolában egy dolgozatírós napot ‒ ilyen biztosan mindenkinél előfordult, és hopp varázsoltál magadnak egy jó kis influenzát, kéztörést, biciklibalesetet, felső légúti fertőzést. Lehet, hogy valaki bántott, megbántott és ezért zártad el magad a világtól valamilyen testi jelenséget létrehozva. Akadhatott olyan munkahelyi esemény is, amiben végképp nem szerettél volna részt venni, de ha mégis muszáj volt, nagy levegőt vettél, káromkodás helyett inkább nyeltél egy óriásit, és máris tested úgy döntött, hogy rendben mehetsz te munkába, ha nagyon akarsz, de akkor legalább menjen el a hangod, vagy legyen egy jó kis hascsikarásod príma félóránkénti mellékhelységbe rohangálással fűszerezve.

Teremtőképességed óriási. Teremtőképességed határtalan. Valahogy ahhoz tudnám hasonlítani, ha az agyad ismert tíz százalékát használod, akkor teremtőképességed csupán egy százalékát birtoklod, sajnos azt sem mindig tudatosan. Ennek óriási hátránya, hogy jelenleg gyakrabban teremtünk magunknak negatív állapotot, mint pozitív bőséget. Teremtőképességed óriási csak meg kell tanulni használni, meg kell tanulni élni vele.

Ismertem egy nagyon kedves és roppant fiatal lányt, aki, mert barátja többször is kezet emelt rá, csúnyán megverte, nem látott más kiutat, mint daganatot növeszteni magában ott, ahol a srác legutoljára, sokszor megütötte. Több lelki indíttatása is volt ugyan ennek a daganatnak, de a hely, ahol keletkezett, ahol a legutolsó sok ütés egymásutánban érte, mindent elárult.

A könyv iránymutatás. Iránymutatás, hogy melyik testrészed mikor és hogyan jelezhet számodra. Ezek mellett természetesen fontosak az egyéni történéseink, az egyéni hitvilágunk is, életed eddigi fontos történései is.

Itt elöljáróban még elmondom, hogy a könyv semmilyen körülmények között nem helyettesíti a nyugati orvoslást. Nem alkalmazható nyugati orvoslás helyett sem. Hiszem, ha már megteremtettünk magunknak, magunkban egy betegséget, azt minden szinten kezelni kell, ahová megteremtettük, tehát a testünkben is. Egyszerűen egy seb is gyorsabban gyógyul, ha külsőleg, fizikailag is kenik a megfelelő krémmel. De hiszem és tudom, hogy a tested mellett a lelkedet is ápolni kell. Hogy a tested kezeléséhez milyen módszert választasz, azt rád bízom.

Ez a könyv segítséget ad ahhoz, hogy megértsd, miért teremtetted meg, mi a lelki oka a jelen állapotodnak, mi az, amit a tested üzen számodra. Szükség van a lelked rendbetevésére is. Kenegetheted a kezed egy visszatérő kiütés miatt akár többször is, de ha a lelki okát is tisztázod, megérted és kijavítod, ami miatt azok a kiütések valóban megjelentek, akkor lelki sémából nem fog visszatérni a bőrödre növesztett üzenet. Tested ugyanis üzen számodra a lelki és mentális állapotodról. Hiszen tested a lelked temploma. Ha rend van és nincsenek titkolnivalók, rosszul berögzült negatív faktorok, gondolatok a lelkedben akkor a tested is boldog, harmonikus egész.

Testünk nem más, mint lelkünk temploma

Testünk valóban nem más, mint lelkünk ideiglenes lakhelye. Testet öltött valóság vagyunk, minden teremtő energia fényében megelevenedett tökéletesség. Ám a mi született tökéletességünk a sors fintorának hála bizony le tud lépni arról a tökéletesnek hitt útról. Ilyenkor lelkünk köteles számunkra jelezni, ácsi, valami nem stimmel.

Testünk magában rejti életutunkat. Ki milyen testbe született, milyen választások előtt áll, milyen problémákat kell megoldania az életében, ez is nagyon sok mindent elárul az előtte álló útról. Ezt a jelenlegi kinézetünket nem csak úgy kaptuk, hanem tele van jelzésekkel számunkra. Jelen testünk születésünktől fogva magában rejt egy csomó lehetőséget, fejlődést a számunkra.

Ha minden önzés nélkül figyelünk magunkra, a jelek megfejtése könnyű lesz. Bár sajnos még nagyon sokan nem hisznek ebben, nem hisznek saját magukban. Nem hiszik el, hogy képesek egy-egy dologra, nem merik kimutatni, nem merik változtatni, nem mernek szólni, és nem mernek nézni, beszélni, cselekedni… sorolhatnám még. Épp ezeknél az alkalmaknál tagadjuk meg sorsunkat, a saját eredendő választásunkat, azaz Önmagunkat. Ebből aztán egy csomó probléma keletkezhet. Gyermekkorodban biztosan ijesztgettek valami zsákos emberrel, néhol réz testrészekkel rendelkező bagollyal vagy valami „kókó” nevezetű lénnyel, akibe aztán azt képzeltél bele, amit akartál, minden bizonnyal félelmetes dolgokat. Hittél benne, ezért minden kétséget kizáróan létezett a számodra. Valóságos volt, mert tetteid bizonyos százalékát ők, ezek a félelemkeltő lények vezérelték. És ezt a szüleid sem kérdőjelezték meg. Amit elképzeltél, amiben hittél az létezett, igaz? Ez kétségtelen. Most pedig felnőve tedd fel magadnak azt a kérdést kiben hiszel!? Önmagadban hiszel? Önmagad irányítod a sorsod, vagy valami külső idegen tényező hatására éled a mindennapjaid? Te választod az életed alakulását, vagy könnyebb egy külső tényezőre fognod a sikertelenséget? A gazdaságra, a bankra, a megélhetésre vagy a szüleidre…? Ki irányítja most az életed? Ha külső tényezők befolyásolják döntéseidet, mások választanak helyetted, nem Te önmagad, akkor valószínűleg nem igazán jó az út, amin lépdelsz. Ha más tanácsait követve más életét éled, nem élheted meg tisztán a saját sorsod, saját utad, és ez elég szomorú következményekhez vezethet. Más útját járva nem lehet a saját tanulnivalóidat beteljesíteni. Testünk, lelkünk temploma, felettes énünk materiális kivetülése, így arra hivatott, hogy szóljon, ha valahol kilógunk az életünk, lelkünk számára kijelölt útról. Ezt hétköznapi nyelvre lefordítva egyszerűen annyit jelent, hogy a testünk üzen, ha valami nem stimmel az életünkben, ha valahol megtagadjuk életünk, sorsunk történéseit, azaz megtagadjuk önmagunkat.

Amikor szembekerülsz egy problémával, ideális esetben fel tudod mérni, hogy mennyi idő és mennyi fáradtság lesz megoldani. Látod a végét és a megoldást magát. Ez a történés hiába problémaként jelentkezett a számodra, a megoldása előrevisz utadon, így a megoldás is azt jelzi, hogy sikeres lélekfejlődési állomáson mentél keresztül.

Azonban egyre gyakrabban kerül az ember olyan probléma elé, ami leblokkolja, amivel egyszerűen nem tud mit kezdeni. Lehet, hogy több oldalról próbálhatja a megoldást megkeresni, lehet az is hogy hajthatatlanul csak egy oldalról, de végül is több energiát vesz el az ügy, mint amennyivel rendelkezik.

A problémával és a kialakult helyzettel szemben keletkezett ellenállás ilyenkor lelkileg és érzelmileg is kicsapja a biztosítékot és valamilyen testi tünetet küld. Testünk így próbál jelezni számunkra, a saját nyelvén. Jelzi, hogy valami nem stimmel. Minden esetben, ha saját belső ellenállásod olyan szintre emelkedik, hogy már képtelen a saját erejéből fenntartani az egyensúlyi állapotod, ha már olyan szintre emelkedik az ereje annak, amit elnyomsz magadban, szervezeted szól neked.

Gyönyörű a magyar nyelv egyébként tele van ezekkel a szóképekkel, amiket jelenleg Te is egészen biztosan használsz:

− eláll tőled a lélegzetem,

− megütheted a bokádat,

− akkora súly nehezedik a vállamra,

− ezt képtelen vagyok megemészteni

−- fáj a szívem érte

−- fáj rá a fogam…

És még végtelenségig sorolhatnám ezeket a szóképeket, amik teljesen igazak, ha a felszínt tekintjük. És ha a dolgok mélyére gondolunk, legbelül azt is tudjuk, hogy mi volt az a dolog, ami ezt a testi reakciót, fájdalmat, érzést kiváltotta. Testünk tehát kétség kívül jelez számunkra, és ha jobban megismerjük a nyelvezetét, egész egyszerűen olvashatjuk ezeket a betegségnek formázott jelzéseket.

Érteni fogjuk, mit üzen a testünk.

Testünk a lelkünk és halhatatlan szellemünk materiális kivetülése itt a földi síkon. Kicsit spirituálisnak tűnhet ez a mondat, de hogy világos legyen, azt gondolom nem csupán hús és vér vagyunk, hanem egy gyönyörű összefüggő rendszer. Ezért vallom én, hogy testünk a lelkünk temploma, és ha törődünk a testünkkel, nem tömjük tele különböző ételnek hívott, tartósítószerrel dúsított kémiailag összeeszkábált dologgal, mozgunk, sportolunk és odafigyelünk rá, egyszóval törődünk vele, akkor az a lelkünkre is hat. Ez pedig visszafelé is működik, ha a lelkünkben minden rendben van és harmonikus a létünk, érzelmeink a pozitív irányba mutatnak, hirtelen mindenre képesek leszünk, akár megmásznánk a Himaláját vagy átúsznánk a Balatont vagy akár meg is gyógyulhatunk bármilyen testi állapotból.

Mit üzenhet számunkra a szándék?

Életutunk tükrében

A kínai medicina az érzelmeknek, pszichés megnyilvánulásoknak is igen nagy fontosságot tulajdonít, mivel úgy gondolják, hogy nem csak a rossz döntések, de az érzelmek túlzott eluralkodása is betegséghez vezethet. Tehát nem csupán mentálisan, de érzelmi alapon is keletkezhetnek testi energiahiányos állapotok. A különböző szervekhez különböző érzelmeket társít, amely a kialakuló problémát okozhatja.

A jelenleg nálunk is használatos nyugati orvoslás szerint a betegség egy negatív, káros és szükségtelen mechanizmus életünkben, aminek jelenleg javarészt csupán a tüneteit kezelik, amitől tagadhatatlanul könnyebb érzés fog el minket, és valószínű könnyebb is megoldani a problémát. De csupán a testet kezelve félkész terméket hozunk létre.

Ezzel a nézettel áll szemben a betegségek másik megközelítése, egy átfogó szemlélet, ami azon a szinten kezeli a hiányállapotokat, ahol az keletkezett. A lelki problémákat lelki szinten, a mentálisakat a mentális szinten kezdi kibogozni.

E szerint a szemlélet szerint minden egyes betegség, fájdalom, egészséggel kapcsolatos történés egy jel életünk útjáról. Testünk kommunikációja velünk. Egy figyelmeztetés, hogy valami nincs rendben. Egy csomópont, amikor el kell gondolkozunk, merre megyünk tovább.

Ha jelenleg valami komforttalan dologgal küzd a tested, üzenete van a számodra, gondolkozz el az alábbiakon:

Elképzelhető, hogy régóta elnyomsz magadban valamit, ami Önmagad megtagadásához vezet.

Elképzelhető, hogy régóta tervezel valamit, de nem mered megtenni, mert nem hiszel önmagadban.

Elképzelhető, hogy érzelmeid kifejezése és megélése akadályokba ütközik, ezért önmagad képességeit, kiteljesítését visszafogva élsz.

Elképzelhető, hogy berögzült sémák szerint cselekszel és nem a saját döntéseid alapján.

Elképzelhető, hogy berögzült negatív gondolatok keringenek a fejedben, amik legbelső félelmeid tükrei.

Ezek csak példák, de mind egyfajta önmegtagadás, gondolati, tudati szinten energiahiányt okozó állapotok.

A betegség tehát olyan negatív állapot, amit jellemzően valahonnan fakadó energiahiány, negatív cselekedetek, hozzáállások, gondolatok jellemeznek, amik nem előre visznek utadon. A lényeg, hogy ez egy testi üzenet, egy jel, hogy változtass Önmagadhoz való hozzáállásodon és ezzel visszatalálj lelki, szellemi, és ezzel együtt testi békédhez.

Vegyük ezt az egyszerű, de gyönyörű ábrát, az élet virágát.

Nézd meg alaposan, mintha egy útvesztő lenne, igaz?

Mintha maga az élet útvesztője lenne.

Képzeld el, hogy elindulsz ezen az útvesztőn. Számos csomópont létezhet, így számos út áll előtted életedben, spirituális, azaz mindent átfogó fejlődésed során.

Az egyik oldalról áthaladhatsz a másik oldalra többféleképp. Mehetsz egyenesen, és mehetsz cikkcakkban is.

De minden egyes alkalomkor, amikor arra az útra lépsz, ami messzebb visz az igazi célodtól, karmádtól, életed beteljesítésétől bárhogyan is nevezed, olyan csomóponthoz kerülsz, aminél tested szól, üzen. Ezek a betegségek. Egy többször, drasztikusan letért útvonal tehát így nézhet ki spirituális fejlődésünk élet virágával ábrázolt mátrixtérképén.

A csillaggal jelölt életesemények maguk a betegségek. Ezeknek az árnyékba szorított és sem szellemi, sem lelki síkon fel nem dolgozott, a lélek mélyére száműzött, témáknak, érzéseknek, a testi szintű, energiahiányon alapuló megnyilvánulásai. E megnyilvánulások a megfelelő tudat együttes ismeretében egyértelműen utalnak azokra a mögöttes, mélyen elrejtett lelki tartalmakra, amelyek kiváltották a betegségek megjelenését. Ezzel lehetőséget adnak azoknak a feladatoknak a tudatosítására és megoldására, amelyek szükségesek gyógyulásunkhoz. Az egészségünk és teljességünk eléréséhez, megéléséhez, az egység és egyensúly megéléséhez szükséges célok teljesítéséhez.

A betegségek ezen szemlélete lehetőséget ad arra, hogy figyeljünk önmagunkra, és ne csak aggódjunk és szenvedjünk, ami még lejjebb viszi energiaáramlásunkat, hanem értelmezzük is ezeket a figyelmeztetéseket, amiket testünk tünetei jeleznek számunkra.

Az egész élet folyamatos tanulás és felfedezés, és az, hogy szélesen barangolunk életképünk útvesztőjében vagy egyenesen megyünk mindaddig lényegtelen, amíg célunk felé haladunk. Haladhatunk akár kacskaringósan is, hiszen elképzelhető, hogy a kisebb kitérők csomópontjainál létező történések is szükségesek ahhoz, hogy életünk mesterei legyünk. De ha nem a saját döntésünk alapján határozzuk meg az élet virágában megtett útvonalunkat, akkor nem a saját lélektapasztalásainkat tesszük meg, nem vagyunk önazonosak.

Mert mindegy milyen betűt ír le a sorsod, amíg boldog vagy és elégedett és saját döntéseid alapján választasz. A lényeg hogy jó irányba haladj.

De biztosan Te is voltál már ebben a helyzetben, igaz?

Hurok Hurok betegségképpel és továbblépéssel

Egy hurok. Ez az érzés mindenki számára ismerős lehet. Mindenkivel történhetett már ugyanez, amikor egy kényes szituációban, problémában leblokkol és képtelen továbblépni. A hurok egy meg nem oldott probléma, amit többször is visszadob a sors. Újra és újra ugyanaz történik meg vele, ha nem is ugyanazokkal a szereplőkkel.

De történhet úgy is, hogy úgy érzi, mindent megtesz a cél érdekében, több helyen és több módozattal próbálkozik, mégis ugyanazon hurok elején találja magát, a problémáját pedig még mindig megoldatlanul cipeli a hátán.

Gyakran kerülsz ilyen helyzetbe egy dologgal kapcsolatban? Gyakran mondod azt, hogy már megint ugyanez történt? Netalán a sokadik munkahelyeden nem találsz megértésre vagy ugyanazon okok miatt érnek véget párkapcsolataid? Akkor itt az ideje elgondolkodnod azon, hogy mit csinálj másképp.

Mert mindaddig találkozunk ugyanazzal a problémával, amíg nem tudjuk azt helyesen megoldani. Életünk folyamatos tanulás, mely arról szól, hogy megtaláljuk, majd beteljesítjük életcélunkat. Ehhez néha többszörös leckét kapunk.

És ha sikerül felismerni a hurok lényegét, nem indulsz el rajta ugyanúgy, mint eddig ezerszer. Ahogy kitisztul előtted, hogy melyik időpillanatnál kell, elengedd a múltat és kilépned a megszokásból, nem teszel meg még egy kört, és ne adj isten még egy kört. Hétköznapi nyelven, nem követed el újra ugyanazt a hibát, egyenes út vezethet a beteljesüléshez. De van, hogy csak egy testi jel, a test egy üzenete tud kibillenteni a hurokból, mert már annyi kört mentél negatív önromboló érzelmek és tettek közepette, hogy tested csupán így tudja felhívni Önmagadra a figyelmedet.

Mehetsz egyenesen és mehetsz kacskaringósan is életed útján mindaddig, amíg saját utadat járod. És honnan tudod, hogy letérsz róla? Hát, köznapi nyelven beteg leszel.

Érzelmeink testünk tükrében

És akkor kezdjünk is bele.

Általánosságban elmondható hogy bizonyos kifejezett érzelmek köthetőek egy-egy szervhez.

Természetesen a szív érzelme az öröm, szeretet, a vidámság, boldogság (ha ez túlcsordul), az izgatottság. Ami fokozott szívműködéshez így vérkeringési, vérnyomási problémákhoz vezethet.

A máj érzelme a düh, a harag, az ingerlékenység, depresszió. Harag és düh során fiziológiai értelemben a szervezet adrenalint választ ki, ezzel készülve a támadásra, mely rendszerint elmarad, hiszen nem elfogadható, hogy ott és akkor engedjük szabadjára mérgünket, ahol épp szeretnénk. Maga a düh folyamata leginkább úgy érzékeltethető, mintha a vezetés közben a piros lámpánál egyszerre nyomnánk padlóig a féket és a gázt, mindkettőt egy időben akarva, teljes vállalással. Természetesen sehová sem jutunk, csupán a kerekek helyett szervezetünkben a felgyülemlett düh pörög tovább és égeti porrá idegrendszerünket, húzza szét energiáinkat. A felfokozott hangulat mellett szervezetünkben a negatív érzelmek hatására megemelkedik a koleszterin szint és elkezdődik a katekolamin nevű hormonok ‒ ide tartozik az ismerősen csengő adrenalin ‒ kibocsátása is. A ki nem adott méreganyag a szervezetben a májban tolul fel, így a düh, keserűség mind a májat támadja.

A tüdő az élet értelme, a „lélek-zet” helye. Ha már nem érzékeljük a lét lényegét, ha elveszítjük a lélek közép kapcsolódását, akkor a tüdőnk jelez számunkra. A tüdő érzelme a szomorúság, az aggódás, bánat. Az aggodalom általában az ismeretlentől való félelem egy formája, amely a szorongás állapotához áll a legközelebb. Többféle tünettel járhat együtt: fejfájás, hőhullámok, görcsök, idegi eredetű szívdobogás, fokozott verejtékezés, feszültségérzés, hangosabb beszéd, gyakori sírás, sőt még álmatlanság is. Ha túlságosan maguk alá vonnak az aggodalom és bánat érzései, túlzott sóhajtozással tudunk segíteni a pillanatnyi állapoton. Biztosan mindenki ismer olyan idősebb embert, akik aggodalmaskodók, és minden bizonnyal jellemzően sokat sóhajtoznak. Ennek oka, hogy az aggodalom nyomán keletkezett negatív energiákat a tüdőből próbálják automatikusan kisajtolni. Az igazi gond akkor kezdődik, ha a túlzott aggódás csupán nagyobb levegőbevétellel jár, de kifele nem távozik a negatív hullám, csupán beszorul a tüdőbe. Ilyenkor hidegrázást is érezhetünk, mely arra emlékeztet bennünket, hogy félünk valamitől. Ez egy torokszorító állapot, amelynek következtében elveszíthetjük önuralmunkat, az életünk eseményei fölötti irányítást, mert ilyen helyzetben nem vagyunk képesek józanul és körültekintően gondolkodni, hiszen az aggodalom csupán befelé nyert utat, kifelé nem. Ilyenkor jönnek jellemzően a szomorúságon alapuló tüdőbetegségek.

A vese érzelme a félelem, és a túlzott aggódás. Az, hogy néha aggódunk, teljesen normális. Egy bizonyos mértékű szorongásra szükségünk is van a valós veszélyekkel való megküzdéshez, illetve a jó teljesítményhez például a munkahelyen, iskolában, hiszen néhány pillanatban ez előrevisz minket. Amikor azonban a mindennapi élethelyzetekre reagálunk túlzott szorongással, aggódással, félelemmel, és arra konkrét, valós elvek szerint megmagyarázható ok nincs, generalizált szorongásról beszélünk. A félelem tehát a veséket károsítja.

A lép érzelme a rágódás, az elmélkedés, töprengés, morfondírozás. Mindezek veszélye, hogy az egyén figyelmét elvonja a jelentől. Mindaddig rendben van az elmélkedés, amíg a jelen helyzettel kapcsolatos összefüggéseket kutatja az egyén a megoldás felé vezető úton, de abban a pillanatban, ahogy a töprengés már lelki útra lép, tehát az érzelmek múltbeli kivetüléseire koncentrál, hosszútávon a lépet károsítja. Ha sokszor gondolsz a múltra, és úgy érzed milyen jó volt, akkor ne maradj a múlt pillanatában, hanem ragadd meg a gondolatot és az érzést és lépj be vele a jelenbe. Gondold át, hogy mi az, amit tehetsz a jelenben ahhoz, hogy ugyan olyan jól érezd magad. Itt és Most. Nem számít, mennyire volt nehéz a gyermekkorod, mennyire volt felhőtlen a fiatalságod vagy az eddigi életed, már elmúlt.

A lényeg, a jelen megoldása számodra. Ha gondolatban és érzelmileg a múltban élsz, ezzel a jelenedet terheled, hiszen nem lehetsz egyszerre két helyen. Légy itt és most, hogy igazán élhess, éld meg a pillanatokat s ne csak gondolkodj rajta. Ha a múlt fogságában vagy az a lépet támadja.

Az üzenetek befolyásoló hatásai

A stressz két fajtája ismeretes. A „pozitív stressz” a különböző vészhelyzetek elhárításában segít. A pozitív stressz serkentően hat, elmúltával a szervezet rövid időn belül normális szintre áll vissza. Így például egy támadás során a vérellátás fokozódik az izmainkban a stressz-hormonok hatására, így segítve a menekülést. A pozitív stresszhelyzetre jól reagálunk, így ez előrehaladásunkat segíti. A pozitív stresszt egy olyan probléma váltja ki, amit hamar, és jól tudunk megoldani, egy letudott feladat, ami elvégzése után kezet rázhatunk önmagunkkal.

A „negatív stressz” a lelki folyamatokon alapszik, leginkább egy múltbéli élethelyzet idézheti elő. Egy olyan történés, folyamat, ami arra késztet minket, hogy megkérdőjelezzük képességeinket, kétségeket ébreszt és végső soron önmegtagadásba kényszerít minket. Gyakran a negatív stresszben leledző ember azt mondja: Nem tudok mit kezdeni ezzel a helyzettel. Nem vagyok képest ezt végigcsinálni. Nem vagyok elég ehhez. Nem tudom ezt elviselni stb..

Ezek az általános önmegtagadási procedúrák. Különféle érzelmi és testi tünetek kialakulásához vezethetnek a hatások, ilyen tünet lehet a kézremegés gyomorfájdalom, verejtékezés. Negatív stresszt válthat ki egy családi veszekedés, vagy akár a nem kívánatos hosszadalmasnak tűnő sorban állás is. De hát ki kedveli, ha a sarkára tolják a bevásárlókocsit?! Mindenesetre az igazi negatív stressz az, ami hossztávon el tudja rontani az ember kedvét és hozzáállását.

Vészhelyzetben fokozódik az ún. stresszhormonok, azaz az adrenalin, valamint a noradrenalin termelése. A megemelkedett stresszhormon szintje mozgósítja szervezetünket, emelkedik a vérnyomás, szaporább lesz a szívverés, összehúzódik gyomrunk és bőrünk erei, csökkentve az oda jutó vér mennyiségét, biztosítva ezzel a szív növekvő terheléséhez szükséges energiát.

Az adrenalin és noradrenalin mellett egy szteroid hormon, a kortizol termelése is fokozódik, melynek következtében a szervezet raktáraiból zsír és cukor szabadul fel, ami az agy és az izomzat fokozott terheléséhez biztosít energiát.

Claire testének lebilincselő üzenete

Claire kedves, szeretnivaló gyógyszerészlány, két tündérmesébe illő gyermekkel és pocsék házassággal. Munkájában mindig pontos megbízható, pótolhatatlan alkat, pont olyan, akihez hozzá lehet igazítani minden órát, de legalább néhány fontos tömegközlekedési eszközt nem ártott volna. Mindezekkel együtt Claire pocsék házasságát és gyermekeit is komoly erőfeszítéssel igyekezett kordában tartani, sajnos kissé túlzottan is. Elkeseredésében olyannyira kapaszkodott a dolgok irányításába, hogy családja és ismerősei lassan az illemhelyre nem tudtak kimenni anélkül, hogy bejelentették volna, hogy milyen szándékkal és mennyi ideig óhajtanak és mit csinálni. Képtelen volt lazítani, szigorú időrend és cselekvésrend szerint tökéletesen betáblázta az egész életét, jószerivel még az álmai is előre megtervezett pontról pontra folytak.

Claire pár éve folyamatos csípőfájdalmakra panaszkodott. Teste időben szólt, csak sajnos nem értette.

Egy nap kétségbeesetten felhívott, érzelmei viharában úgy hadart a vonal végén, mint Donald kacsa. Kiderült, hogy pocsék házassága még pocsékabb fejleményeket hozott maga után, férjének szeretője, szó szerinti, tehát érzelmeken alapuló, testi-lelki barátnője lett. Ő pedig annak rendje és módja szerint kiborult. De ki is hibáztatná őt, a legtöbbünk ilyenkor mélyen magába zuhanna, és ostoba kérdéseket tenne fel önmagának, de Claire nem önmagának, hanem a férjének esett. Ostoba, érthetetlen kérdéseket tett fel, miszerint hol voltak, mit csináltak, és ha épp vacsorázni voltak mit ettek, milyen volt a pincér, sőt milyen ruha volt a nyomdafestéket nem tűrő, valójában ősi foglalkozást űző barátnőn.

Miért is érdekelte őt mindez? Miért nem tette fel a mindenki számára jogosnak tűnő egyetlen egy kérdést, hogy miért történt ez?

Claire továbbra sem engedett az információk és irányítás bűvöletéből, folyamatosan faggatta férjét. És ha épp nem kérdéseket tett fel száz és száz további ötlete volt, hogy mit hogyan tudjon meg erről a kapcsolatról, ez az érzés olyannyira elharapózott rajta, hogy ezek többé nem ötletek, inkább rögeszmék lettek.

Miért is tette mindezt? Minden egyes körülményt, még férje randijának történéseit is az ellenőrzése alatt akart tartani. Keretek között, biztonságban érezte magát, hogy az események nehogy elszaladjanak mellette, még ezt a nonszensz helyzetet is irányítani akarta, hogy a férje beleszeretett valakibe. És a családban sem változott a helyzet, továbbra sem lehetett senkinek egy pillanata sem anélkül, hogy hősnőnk ne tudott volna minden részletet. Egy agárversenyen edzett műnyúl tempójában cikázott az őt körülvevő események színterei között, hogy ellenőrzés alatt tartson mindent és tudjon mindenről. És az egyre több kérdés és felelet szépen elkezdte enni a testét és a lelkét. Ledobott magáról tíz kilót és arca egy hónap alatt tíz évet öregedett. Csípője, pedig folyamatosan kattogott, ki és beakadt.

Egy nap úgy döntött, hogy bekattog hozzám. Pár beszélgetésre szükség volt, mire rádöbbent a csípője és az élete kölcsönhatására.

Kezelés közben egy meditációban megjelent saját kiskori önmaga, egész kicsiként jelent meg, talán két éves lehetett, ülve a járókában, lábán és csípőjén a csípőficam kezelésére használatos akkori vasszerkezet, ami az egész alsótestre fel volt szerelve, fájdalmas húzó erőt gyakorolva a csípőre és a lábakra. Ebben a képben kiderült, hogy akkor már nem volt szükség arra, hogy viselje ezt, csak szülei nem merték levenni róla, hogy biztosan rendben legyen a csípője, mellesleg annyira mozogni sem tudott ettől a szerkezettől, aminek a szülei titkon örültek is, hogy nem kell futkosni a gyerek után, több idő marad a kistestvérre, így egyértelműen korlátok között tartották, szigorú ellenőrzés alatt, húzó csípőkalodában, járókában.

A meditációban Claire szerencsésen rájött, hogy a csípője a saját korlátait jelképezi. És ugyan legszívesebben mindent és mindenkit betett volna ő is abba a gyerekkori járókába, szépen bárkire felszerelte volna a csípőfeszítőt, hogy mindig mindenkire rálásson és ellenőrizni tudja a lépteiket. Sok könny vezetett el addig, amíg rájött, hogy ez annakidején egy idő után már neki sem szolgált az épülésére.

A csípőfájdalmak ez esetben tehát Claire életében arról üzentek, hogy felesleges korlátozni a lépéseinket, felesleges korlátok között élni és az eseményeket az ellenőrzése alatt tartani. Van, hogy egy régi esemény, ami visszaköszön életünkbe betegségünk jelenlegi szakaszában és a testünk a történést szimbolizálja. Felidézi az akkor berögzült testi érzést egy beégett gondolattal egyetemben, amit azóta a magunkénak érzünk, és úgy kormányozzuk az életünk.

Ebben a történetben léteznek olyan dolgok és olyan események, ahol hagyni kell mást és magunkat is továbblépni. Claire is, még a meditációban levette magáról a vas csípőficamkeretét, ezzel oldódott az irányításmániája és oldódott a fájdalma is. Ráadásul egy ideig tökéletes figyelmeztetés volt számára a csípője, ha elkezdett kattogni rögtön tudta, hogy élete olyan fordulatot vett, ahol az irányítást és a kereteket bármilyen nehéz is, de abban a pillanatban el kell engedni.

Azóta Claire keretei lazultak, már nem dől össze a világ, ha a gyerekeknek nem szögmérővel vágott szigorú négyzet alakú szendvicset pakol, pontosan reggel hat órakor, hanem útközben az állomáson vesznek egy péksüteményt reggeli gyanánt. Megmaradnak a csillagok az égen akkor is, ha a fia biciklivel indul el iskolába. Irányítását, ellenőrzését letéve házassága ugyan nem lett jobb, és más irányban oldódnak az érzelmi feszültségek, de nem is azért vagyunk itt a Földön, hogy tökéletesek, hanem azért, hogy boldogok legyünk Önmagunk egységében.